ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/11457/19		
Провадження № 22-ц/821/1044/24		
Категорія: на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Новікова О. М., Сіренка Ю. В.,
секретаря Ярошенка Б. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2024 року у справі за скаргами ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник ОСОБА_2 , у складі: головуючого судді Марцішевської О. М., повний текст ухвали складено 26 квітня 2024 року, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

27 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із даною скаргою.
В обґрунтування скарги зазначала, що неправомірною бездіяльністю посадових осіб органів державної виконавчої служби порушені її права та свободи, гарантовані ст. ст. 6 та 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 ОСОБА_2 зобов`язано усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином у спосіб встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07 вересня 2018 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 »
Зазначає, що порядок виконання вказаного судового рішення полягає у зобов`язанні боржника усунути перешкоди стягувачці у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. Спосіб виконання полягає у виконанні обов`язку боржником у спосіб встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07 вересня 2018 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 ».
Боржник не виконує вказане судове рішення, а державний виконавець не спрямовує своїх дій та не приймає рішень, необхідних для реального виконання судового рішення.
Подачею скарги, заявниця перед поданням скарги до Європейського Суду з прав людини надає можливість національній правовій системі виправити порушення її прав та свобод.
Заявниця стверджує, що на стадії виконання судового рішення позбавлена достатньо ефективних засобів правового захисту і за існування цієї проблеми має нести відповідальність Міністерство юстиції України, яке не досить активно формує належну державну правову політику у сфері примусового виконання рішень, не вживаються належні заходи щодо усунення проблем виконання судових рішень у справах про встановлення побачення з дитиною чи усунення перешкод у побаченні з дитиною, у тому числі забезпечення таких умов, які б виключали можливість боржником використання дитини як інструменту для невиконання рішення чи перешкоджання його виконанню.
Виконання рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження».
Вважає, що державний виконавець ОСОБА_4 не вживає співмірних заходів примусового виконання та не здійснює виконавчі дії у повному обсязі. Позиція державного виконавця при кожному епізоді не виконання судового рішення полягала у сприйманні нею відмови дитини спілкуватись з матір`ю як власне волевиявлення дитини.
Державний виконавець не намагалась у межах своєї компетенції встановити факт перебування дитини під психологічним впливом боржника (батька дитини).
При існуванні обставин, які ускладнюють виконання рішення, державний виконавець повинна звернутись до суду щодо подальшого способу та порядку виконання судового рішення.
На думку скаржника, без наявності у виконавця комплексної стратегії виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 належного правового результату бути не може.
Жодного разу під час здійснення виконавчих дій боржник не надавав дитині вказівок щодо необхідності спілкування з матір`ю та не налаштовував його на це спілкування, не пропонував виконавцю, що саме необхідно зробити для виконання судового рішення.
При цьому заявниця, спілкуючись з дитиною у школі, не вбачає небажання сина спілкуватись з нею. Небажання спілкуватись з матір`ю виникає завжди за наявності умов: 1) присутність батька, 2) відсутність належної організації здійснення державним виконавцем виконавчих дій.
Жодного разу державний виконавець не вимагала від боржника передати дитину матері та залишити місце виконання рішення.
Так, з 09:00 години 17 лютого 2024 року до 19:00 години 18 лютого 2024 року був періодом у часі, коли державний виконавець мав забезпечити примусове виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19.
Державний виконавець завчасно до виконавчих дій мав залучити службу у справах дітей Черкаської міської ради та спеціаліста в галузі дитячої психології. Вказані заходи не були організовані державним виконавцем. Також не було забезпечено фіксування технічними засобами чергового епізоду виконання.
Також 14 лютого 2024 року державний виконавець Чорна С. А. прийняла рішення шляхом складання вимоги № 13452 на адресу сторін виконавчого провадження, яка не передбачена законом. 
Цією вимогою було зобов`язано боржника виконати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19. З 09:00 години 17 лютого 2024 року до 19:00 години 18 лютого 2024 року та зобов`язано сторони надати підтвердження факту виконання рішення органу державної виконавчої служби. Проте дана вимога складена не у порядку, визначеному законом і тому не є обов`язковою. Саме завдяки протиправній бездіяльності державного виконавця у вказаний період рішення суду не було виконане.
Внаслідок таких дій заявниця в черговий раз була позбавлена можливості спілкуватись із малолітнім сином, брати участь в його вихованні, що вказує на порушення ст. ст. 6 та 8 Конвенції.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 712/11457/19, провадження № 22-ц/821/326/24 Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зобов`язано організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 із застосуванням заходів примусового виконання, співмірним вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої дитини.
Вказану постанову, яка набрала законної сили, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) не виконує та продовжує займатись бездіяльністю.
Також зазначає, що вона неодноразово зверталась до Міністерства юстиції України як органу, що очолює систему примусового виконання рішень з метою забезпечення виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19.
Міністерство юстиції України надало заявниці на її звернення від 22.12.2023, 15.01.2024 некомпетентні та необґрунтовані відповіді від 09.02.2024 за № 21824/Ч-43479/20.3.2.
Соснівський районний суд м. Черкаси при розгляді попередніх скарг проявляє «прихильність» до органу ДВС, ігнорує інтереси дитини та не забезпечує реального захисту прав особи.
Просить суд:
1) забезпечити належний судовий контроль за виконанням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2021 № 712/11457/19;
2) застосувати при розгляді скарги Конвенцію про захист людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України;
3) застосувати при розгляді скарги практику Європейського суду з прав людини як джерело права, зокрема рішення у справі «К. і Т. проти Франції» від 27 квітня 2000 року за заявою 25704/94, «Вишняков проти України» від 24 жовтня 2018 року за заявою 25612/12, «Швець проти України» від 23 липня 2019 року за заявою 22208/17, «Вихованок проти України» від 07 жовтня 2019 року за заявою 12962/19, «Бондар проти України» від 17 грудня 2018 року за заявою № 7097/18, «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року за заявами 41596/19, 42767/19;
4) визнати незаконною, тобто такою, що не відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження» вимогу (рішення) державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А від 14 лютого 2024 року № 13452, адресовану сторонам виконавчого провадження № 68129406 – боржнику ОСОБА_2 , та стягувачу ОСОБА_1 ;
5) визнати факт бездіяльності державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А., що полягала у недотриманні процесуального порядку примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року 17.02.2024 з 09-00 год. до 19-00 год. 18.02.2024;
6) визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А., яка полягає у не вжитті державним виконавцем 17.02.2024 о 09-00 год. до 19-00 год. 18.02.2024, співмірних заходів примусового виконання рішення та заходів забезпечення виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року;
7) визнати неправомірною бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А. М., яка полягає у відсутності належної організації сукупності (комплексу) та здійсненні виконавчих дій 17.02.2024 о 09-00 год. до 19-00 год. 18.02.2024, спрямованих на забезпечення фактичного виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року;
8) визнати неправомірною бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко А. М., яка полягає у не вжитті нею, як керівником органу ДВС, контролю за законністю примусового виконанням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року, з 17.02.2024 о 09-00 год. до 19-00 год. 18.02.2024 відповідно до статей 2, 10, 18, 20, 63, ч. 7 ст. 64-1, ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження»;
9) визнати неправомірною бездіяльність начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області, як структурного підрозділу, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко Марії Володимирівни, що полягає в неналежній організації через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), та фактичному не забезпеченні примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року, у спосіб, встановленим резолютивною частиною виконавчого документа, з 17.02.2024 о 09-00 год. до 19-00 год. 18.02.2024, та за порядком, визначеним ст. ст. 2, 10, 18, 20, 63, ч. 7 ст. 64-1, ст. 75 ЗУ №1404-VIII «Про виконавче провадження»;
10) визнати незаконною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає в ухиленні від виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 712/11457/19, що набрало законної сили, в частині зобов`язання організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2021 у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірним вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої дитини;
11) визнати незаконним посилання Міністерства юстиції України в документі №21824/Ч-43479/20.3.2 «Щодо розгляду звернення» від 09.02.2024 про застосування до правовідносин з примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі №712/11457/19 положень ч. 1-6 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження»;
12) визнати неправомірною бездіяльність Міністерства юстиції України в частині не надання державним виконавцям необхідних роз`яснень та рекомендацій з питань (порядку) примусового виконання рішень про усунення перешкод у побаченні з дитиною, зокрема рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року;
13) визнати неправомірною бездіяльність Міністерства юстиції України в частині незабезпечення ефективного контролю за роботою структурного підрозділу, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
10 квітня 2024 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 від 08 квітня 2024 року на бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 68129406 від 12.01.2022 з примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19.
У поданій скарзі ОСОБА_1 посилається на бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині незабезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 у період часу з 09:00 години 16 березня 2024 року до 19:00 години 17 березня 2024 року (тобто треті вихідні місяця березня 2024 року).
Скаргу мотивує тим, що 14 березня 2024 року боржник ОСОБА_2 повідомив державного виконавця про обставини, що перешкоджали проведенню виконавчих дій на треті вихідні березня 2024 року через хворобу дитини та надав консультативний висновок педіатра.
Державний виконавець без перевірки чи дійсно на момент вчинення виконавчих дій існують обставини, що ускладнюють проведення виконавчих дій, відклав проведення виконавчих дій до 29 березня 2024 року, про що прийняв постанову від 15 березня 2024 року.
Після закінчення строку відкладення у період з 09:00 години 30 березня 2024 року до 19:00 години 31 березня 2024 року не були проведені виконавчі дії, чим в черговий раз порушені права заявниці, гарантовані ст. ст. 6 та 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Просить суд:
1) у випадку розподілу скарги суддям ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заявляє відвід вказаним суддям через особисту прихильність до одного з учасників справи та порушення процесуального порядку розгляду скарги;
2) забезпечити належний судовий контроль за виконанням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2021 № 712/11457/19;
3) застосувати при розгляді скарги Конвенцію про захист людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України;
4) застосувати при розгляді скарги Конвенцію контакт з дітьми 2003 року, згоду на обов`язковість якої надано Верховною Радою України;
5-6) застосувати при розгляді скарги практику Європейського суду з прав людини як джерело права, зокрема рішення у справі «К. і Т. проти Франції» від 27 квітня 2000 року за заявою 25704/94, «Вишняков проти України» від 24 жовтня 2018 року за заявою 25612/12, «Швець проти України» від 23 липня 2019 року за заявою 22208/17, «Вихованок проти України» від 07 жовтня 2019 року за заявою 12962/19, «Бондар проти України» від 17 грудня 2018 року за заявою № 7097/18, «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року за заявами 41596/19, 42767/19;
7) встановити факт обґрунтованості скарги;
8) визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А., що полягала у не проведенні виконавчих дій за період часу з 09:00 години 16 березня 2024 до 19-00 год. 17.03.2024, після 29 березня 2024 року;
9) зобов`язати державного виконавця Чорну С. А. поновити порушене право ОСОБА_1 та забезпечити проведення виконавчих дій за період часу з 09:00 години 16 березня 2024 до 19-00 год. 17.03.2024 (тобто треті вихідні місяця березня 2024 року після 29 березня 2024 року, строку визначеного державним виконавцем для відкладення виконавчих дій).
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.04.2024 скаргу ОСОБА_1 від 08 квітня 2024 року об`єднано в одне провадження зі скаргою від 27 лютого 2024 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 27 лютого 2024 року на бездіяльність посадових осіб Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні № 68129406 від 12.01.2022 з примусового виконання Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19.
Відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 08 квітня 2024 року на бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 68129406 від 12.01.2022 з примусового виконання Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19. 
Ухвала мотивована тим, що доводи скаржниці є необґрунтованими.
Суд дійшов висновку, що державним виконавцем вживались співмірні та доречні заходи у виконавчому провадженні.
Суд також відхилив як необґрунтовані доводи заявниці про неефективність судового контролю за виконанням рішення від 16 липня 2021 року Соснівським районним судом м. Черкаси, оскільки ухвалами Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.07.2022 та 22.06.2023 постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.05.2022 та 31.03.2023 були скасовані як передчасні для цілей проведення виконавчих дій за участю спеціаліста в галузі дитячої психології.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі,  ОСОБА_1 просить суд скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2024 року, ухвалити нове рішення про задоволення вимог скарги ОСОБА_1 від 27 лютого 2024 року.
Задовольнити вимоги скарги ОСОБА_1 від 08 квітня 2024 року, а саме: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А., що полягала у не проведенні виконавчих дій за період часу з 09:00 години 16 березня 2024 до 19-00 години 17.03.2024 (тобто треті вихідні місяця березня 2024 року, після закінчення 29 березня 2024 року, строку визначеного державним виконавцем для відкладення виконавчих дій). 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що вона категорично не згодна з ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2024 року у справі №712/11457/19 та вважає, що ухвала була постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а дане судове рішення було прийнято не з позиції застосування принцип верховенства права.
Зазначає, що мотивувальні висновки викладені судом першої інстанції в ухвалі Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2024 року у справі №712/11457/19 ґрунтуються на припущеннях, а не на належних та допустимих доказах, тому вона категорично заперечує проти мотивувальних висновків у дев`яносто дев`ятому абзаці мотивувальної частини, зроблених Соснівським районним судом м. Черкаси в ухвалі від 22 квітня 2024 року: «Примусова зміна звичного для дитини місця перебування на тривалий період з 09-00 суботи до 19-00 неділі може вплинути на психологічне здоров`я дитини, що ніяк не може відповідати найкращим інтересам дитини, до яких повинен прагнути суд».
Вважає, що в цій частині ухвали висновки суду першої інстанції є безпідставними та такими, що ґрунтуються на суб`єктивних припущеннях головуючого судді.
Зазначає, що постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.05.2022 та 31.03.2023 були скасовані не як передчасні для цілей проведення виконавчих дій за участю спеціаліста в галузі дитячої психології, а як такі, що не містять ознак фактичного виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 та порушують право ОСОБА_1 на судовий захист.
Вважає, що наголошення суду, що виконання рішення суду має здійснюватись із забезпеченням пріоритету інтересів дитини без застосуванням психологічного тиску, але зі створенням умов для налагодження стосунків з матір`ю задля збереження психологічного здоров`я сина та довірливого спілкування, із забезпеченням належної професійної підтримки спеціалістів в галузі дитячої психології та органу опіки і піклування - не є належним та ефективним судовим контролем.
Також вважає, що висновок суду, що для цілей налагодження довірливих стосунків та забезпечення тривалого контакту заявниці з малолітнім сином доречним та співмірним є проведення державним виконавцем виконавчих дій за участю служби у справах дітей та спеціаліста в галузі дитячої психології, що забезпечується державним виконавцем, суд першої інстанції фактично знецінив мотиви заявниці ОСОБА_1 для звернення 27 лютого 2024 року зі скаргою до Соснівського районного суду м. Черкаси, оскільки саме заявниця мотивувала свою скаргу тим фактом, що державний виконавець не організував примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 на треті вихідні лютого 2024 року та не залучив орган опіки та піклування і спеціаліста у галузі дитячої психології (102 та 103 пункт скарги апелянта ОСОБА_1 від 27 лютого 2024 року).
ОСОБА_1 не погоджується з тлумаченням судді Соснівського районного суду м. Черкаси норм Конвенції про контакт з дітьми та Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в дев`яносто другому та дев`яносто третьому абзацах.
Вказує, що Соснівський районний суд м. Черкаси, при розгляді скарги ОСОБА_1 досліджував неналежні та недопустимі докази, які не стосуються предмету скарги, керувався не фактичними обставинами справи, а вважав за необхідне ухвалити рішення згідно до свого внутрішнього припущення щодо можливих обставин справи, при цьому принижуючи честь та гідність стягувача ОСОБА_1 
У Соснівського районного суду м. Черкаси не було і немає жодного доказу, на який суд може посилатися як на підставу для обмеження ОСОБА_1 в її праві на спілкування з рідним сином та на його виховання, як це передбачено завданнями Сімейного кодексу України.
Зауважує, що вона дійсно наполягала на тому, що для виконання судового рішення повинна відбутись передача їй дитини від батька, проте вона категорично заперечує проти тлумачення судом першої інстанції самого рішення органу опіки та піклування.
ОСОБА_1 дійсно вважає, що в зв`язку з фактичним невиконанням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 під час примусового виконання, її права та свободи порушуються, проте незважаючи на численність скарг на рішення, дії та бездіяльність органу ДВС, Соснівський районний суд м. Черкаси не в змозі здійснити належний та ефективний судовий контроль та захистити порушені права стягувача в силу різниці в суб`єктивних поглядах на обставини справи різних складів суду та в силу недостатності розуміння суддями виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу.

28 травня 2024 року від Міністерства юстиції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Міністерство юстиції просило суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними. 

30 травня 2024 року від Першого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ м. Київ надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому Відділ просив суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.04.2024 без змін.
Вважає, що оскаржувана ухвала відповідає нормам матеріального та процесуального права, а скаржником не доведено будь-якого порушення її прав.

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно до ч. 1  справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення першої інстанції таким вимогам відповідає.
Відповідно до положень ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Положеннями ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно зі ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Частинами 1 та 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якою виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених ч. 10 ст. 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.
Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому ст. 63 цього Закону.
Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, – протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до пунктів 5–9 розділу ІХ Інструкції № 512/5, якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.
Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.
Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.
При виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.
За наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження».
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно зі ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.
Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.
В постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 761/35081/16-ц (провадження № 61-10297св22) зазначено, що застосування правил ч. 2 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» про те, що виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, не суперечитиме правилами пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом. У таких висновках Верховний Суд враховує, що у п. 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» також передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені цим Законом, у тому числі виконавець має дотримуватись вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» про забезпечення побачень стягувача з дитиною у час та місці, визначеному рішенням суду. Отже, у цій категорії спорів під час виконання виконавчого листа має враховуватися зміст і резолютивна частина рішення про встановлення способу і порядку участі одного з батьків у вихованні дитини.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, – а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, – і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).
Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.
Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції.
Як встановлено судом з матеріалів справи та судових рішень, винесених за результатом розгляду інших скарг ОСОБА_1 , 07 вересня 2018 року рішенням служби у справах дітей ЧМР № 573 встановлено матері, ОСОБА_1 спосіб участі у виконанні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 : перші та треті вихідні місяця з 09-00 суботи до 19-00 неділі; святкові дні та день народження дитини з 13-00 до 18-00; без присутності батька дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 у спосіб встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07 вересня 2018 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 »
12 січня 2022 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 712/11457/19 від 09.12.2021 року.
ОСОБА_1 неодноразово звернулась до суду зі скаргами, щодо оспорювання бездіяльності державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у не здійсненні заходів примусового виконання судового рішення у справі № 712/11457/19.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2023, залишеною без зміни постановою Черкаського апеляційного суду від 30.08.2023, задоволена скарга стягувача про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 31.03.2023 № 68129406. Судом встановлено, що після відновлення виконавчого провадження державним виконавцем не було залучено до виконавчих дій у виконавчому провадженні № 68129406 спеціаліста у галузі дитячої психології. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.07.2022 , залишеною без зміни постановою Черкаського апеляційного суду від 13.09.2022, скаргу ОСОБА_1 було задоволено в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця у розгляді заяви стягувачки від 21 лютого 2022 року про залучення до виконавчих дій представника органу опіки і піклування та спеціаліста у галузі дитячої психології. Визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 68129406 від 02.05.2022 та зобов`язано державного виконавця здійснити розгляд заяви стягувачки про залучення до виконавчих дій представника органу опіки і піклування та спеціаліста у галузі дитячої психології.
28 липня 2022 року державним виконавцем прийнято вимогу № 36058, відповідно до якої представника Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Черкаській області зобов`язано повідомити про можливість залучення Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України як спеціаліста з кваліфікацією судового експерта, який має спеціальні знання у галузі дитячої психології.
30 серпня 2022 року державним виконавцем прийнято постанову про залучення представників Служби у справах дітей Черкаської міської ради під час проведення виконавчих дій.
15 вересня 2022 року державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання боржником виконавчого листа № 712/11457/19 від 09 грудня 2021, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси, у розмірі 3400,00 грн.
26 жовтня 2022 року державним виконавцем до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України боржником. Листом від 22 грудня 2022 року № 16962/46-22 Черкаським районним управлінням поліції ГУНП в Черкаській області повідомлено про те, що 01 листопада 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 12021250310002578 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
18 липня 2023 року Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постановою державного виконавця фактично прийняв виконавче провадження № 68129406 до примусового виконання.
20.07.2023 Першим ВДВС ЦМУЮ (м. Київ) отримано заяву ОСОБА_1 від 14.07.2023 про те, що з 01.08.2023 по 30.09.2023 за сімейними обставинами стягувач ОСОБА_1 буде перебувати у м. Києві, що унеможливлює її участь у проведенні виконавчих дій у виконавчому провадженні та відповідно просить не вживати заходів виконання рішення у ВП № 68129406, 05 та 06 серпня 2023 року, 19 та 20 серпня 2023 року, 02 та 03 вересня 2023 року, 16 та 17 вересня 2023 року.
04.10.2023 державним виконавцем прийнято постанову про залучення представників Служби у справах дітей Черкаської міської ради під час проведення виконавчих дій 07.10.2023.
07.10.2023 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та складено відповідний акт. В даному Акті зазначено, що при виході за вказаною адресою, державного виконавця запросили до квартири, стягувач з представником залишилися в холі. ОСОБА_2 покликав сина ОСОБА_9 . На прохання виконавця і його батька вийти і для початку поспілкуватися з мамою, дитина відповіла, що не хоче ні говорити, ні бачити її ніколи, що йому добре дома з батьком і бабусею.
16.10.2023 державним виконавцем прийнято постанову про залучення представників Служби у справах дітей Черкаської міської ради під час проведення виконавчих дій 21.10.2023.
21.10.2023 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 та складено відповідний акт. В Акті, зокрема, зазначено, що о 09.00 год. за адресою: АДРЕСА_2 , з`явилися всі учасники (сторони) ВП, а також представник Служби у справах дітей. Зустріч стягувача ОСОБА_1 з сином відбулася в кабінеті в присутності батька ОСОБА_2 . На прохання матері залишитися на одинці з дитиною, всі покинули кабінет. Сам хлопчик, ОСОБА_10 спочатку насторожливо поводився та спілкування з матір`ю на протязі півтори години дали позитивний результат, проте дитина відмовилася поїхати до мами, а також відмовився поїхати з нею погуляти за межами кабінету ДВС. Заперечень зі сторони боржника на продовження спілкування ОСОБА_1 з сином не було.
04.11.2023 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 та складено відповідний акт. В даному Акті зазначено, що на призначену виконавцем дату та час за вказаною адресою з`явилися боржник ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 та стягувач ОСОБА_1 зі своєю донькою та представником. Спілкування матері проходило в кабінеті в присутності усіх осіб. Спочатку дитина ОСОБА_10 неохоче спілкувався з матір`ю, проте на вмовляння усіх присутніх погодився приміряти і прийняти подарунок від мами (куртку), а потім разом з мамою і батьком погодився поїхати до магазину купити взуття. Сторони з дітьми покинули кабінет виконавця о 09.20 год. Акт складено вже без їх присутності.
14.11.2023 державним виконавцем прийнято вимогу №109517, відповідно до якої від боржника ОСОБА_2 вимагалося виконати рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради №573 від 07.09.2018 18.11.2023 з 09-00 год. по 19-00 год. 19.11.2023 у місці, визначеному за попередньою домовленістю зі стягувачем. Від сторін виконавчого провадження №68129406 вимагалося про результат виконання рішення суду від 16.07.2021 у справі № 712/11457/19 надати письмові пояснення на адресу Першого ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
На виконання вимоги № 109517 від 14.11.2023 стягувачем ОСОБА_1 на адресу боржника та Першого ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслано повідомлення про умови передачі їй малолітнього сина боржником та умови повернення дитини.
Також, на виконання вимоги №109517 від 14.11.2023 стягувачем ОСОБА_1 19.11.2023 та боржником ОСОБА_2 20.11.2023 надано письмові пояснення.
Зокрема, в письмових поясненнях боржник ОСОБА_2 вказав, що 18.11.2023 у розмові з сином, останній сказав, що не хоче їхати до мами тому, що до нього мають приїхати двоюрідні брати, яких він давно не бачив. Після спроб домовитися з ним, у нього почалася істерика. Після того, як він заспокоївся, син сказав, що в нього немає бажання бачити сьогодні матір. Якщо вона приїде, то в нього буде найгірший день. Цей день співпав з днем народження його бабусі. Тому ним ( ОСОБА_2 ) було прийняте рішення не травмувати психіку дитини та не їхати на зустріч з мамою. Зобов`язався в подальшому виконувати рішення суду та не чинити перешкоди в спілкування ОСОБА_1 в спілкуванні з дитиною.
22.12.2023, 15.01.2024 ОСОБА_1 направила до Міністерства юстиції України звернення щодо виконавчого провадження, за результатами розгляду яких заявниці надано відповідь Міністерства юстиції України від 09.02.2024 № 21824/Ч-43479/20.3.2. (т. 1 а. с. 31- 34).
03.01.2024 державним виконавцем прийнято вимогу № 501, відповідно до якої від боржника ОСОБА_2 вимагалося виконати рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07.09.2018 06.01.2024 з 09-00 год. по 19-00 год. 07.01.2024. Від сторін виконавчого провадження № 68129406 вимагалося про результат виконання рішення суду від 16.07.2021 у справі № 712/11457/19 надати письмові пояснення на адресу Першого ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т.1 а. с. 209).
Відповідно до акту від 03.01.2024 державний виконавець здійснила телефонний дзвінок до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» з метою отримання інформації про наявність спеціаліста в галузі дитячої психології для залучення при проведенні виконавчих дій, на що отримала відповідь про відсутність такого спеціаліста (т.1 а. с. 211).
Згідно з актом від 03.01.2024 державний виконавець здійснила телефонний дзвінок до Черкаського міського центру соціальних служб з метою отримання інформації про наявність спеціалістів в галузі дитячої психології для залучення при проведенні виконавчих дій, на що отримала відповідь про відсутність такого спеціаліста (т. 1 а. с. 212).
Відповідно до акту від 06.01.2024 після того, як боржник з дитиною зайшли до квартири, державний виконавець на прохання стягувача звернулась до боржника з проханням вивести дитину. Дитина на прохання батька вийшла з квартири, а батько залишився в квартирі. Стягувач почала спілкуватись з дитиною, проте дитина постійно говорила, що не хоче. Потім вийшов боржник і забрав дитину (т. 1 а. с. 216).
16.01.2024 державним виконавцем прийнято вимогу № 2648, відповідно до якої від боржника ОСОБА_2 вимагалося виконати рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07.09.2018 20.01.2024 з 09-00 год. по 19-00 год. 21.01.2024. Від сторін виконавчого провадження № 68129406 вимагалося про результат виконання рішення суду від 16.07.2021 у справі № 712/11457/19 надати письмові пояснення на адресу Першого ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
16.01.2024 державним виконавцем прийнято вимогу № 2826 про надання інформації для залучення спеціаліста в галузі дитячої психології (т. 1 а. с. 223).
Відповідно до пояснення боржника ОСОБА_2 за 20.01.2024 поданих 24.01.2024, він відчинив двері ОСОБА_1 та покликав сина. ОСОБА_11 підійшов і сказав, що нікуди не поїде.
31.01.2024 державним виконавцем прийнято вимогу № 8933, відповідно до якої від боржника ОСОБА_2 вимагалося виконати рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07.09.2018 03.02.2024 з 09-00 год. по 19-00 год. 04.02.2024. Від сторін виконавчого провадження № 68129406 вимагалося про результат виконання рішення суду від 16.07.2021 у справі № 712/11457/19 надати письмові пояснення на адресу Першого ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)(т. 1 а. с. 225).
Також державним виконавцем прийняті вимоги від 07.02.2024. № 12153, № 12168 на адресу Черкаського міського центру соціальних служб, Комунального закладу «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», обласної та міської дитячих лікарень щодо можливості залучення спеціалістів в галузі дитячої психології (т. 1 а. с. 226-227).
Відповідно до пояснення боржника ОСОБА_2 за 03.02.2024 поданих 08.02.2024 він відчинив двері ОСОБА_1 та покликав сина. ОСОБА_11 підійшов і спілкувався з матір`ю, після чого вона пішла (т. 1 а. с. 228).
14 лютого 2024 року старший державний виконавець ОСОБА_4 скерувала на адресу сторін виконавчого провадження вимогу № 13452. Цією вимогою було зобов`язано боржника виконати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19 з 09:00 год. 17 лютого 2024 року до 19:00 год. 18 лютого 2024 року та зобов`язано сторони надати підтвердження факту виконання рішення органу державної виконавчої служби (т. 1 а. с. 29-30, 229).
Відповідно до пояснення ОСОБА_2 на адресу державного виконавця зазначено, що 17.02.2024 він відчинив двері ОСОБА_1 та ОСОБА_1 одразу спитала, чи Влад готовий до передачі, на що ОСОБА_2 запитав: Він тобі що, телевізор? Також сказав: двері відкриті та позвав Влада. Владу ОСОБА_1 задавала питання, на які вона отримувала відповіді: твоє яке діло та ні. Владу швидко набридло та він сказав: короче все, пока та пішов до кімнати. Після цього ОСОБА_2 зачинив двері та зобов`язався в подальшому виконувати рішення суду та не чинити перешкоди в спілкуванні ОСОБА_1 з дитиною (т.1 а.с. 114, 230).
Постановою від 11.03.2024 державним виконавцем залучено до виконавчих дій спеціаліста в галузі дитячої психології Громадської організації «Центр психології «Сяючий шлях» та представників служби у справах дітей для забезпечення пріоритету прав дитини, створення умов для налагодження стосунків з матір`ю без застосування психологічного тиску задля збереження психологічного здоров`я дитини та довірливого спілкування (т. 1 а. с. 242).
14.03.2024 ОСОБА_2 на адресу державного виконавця Першого ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорної С. А. було надано пояснення про неможливість виконання рішення 16.03.2024 в зв`язку з хворобою дитини та долучено консультаційне заключення педіатра від 12.03.2024 (т. 1 а. с. 243- 244).
Постановою державного виконавця від 15 березня 2024 року відкладено виконавчі дії до 29.03.2024 на підставі заяви боржника про хворобу дитини та консультативного висновку педіатра від 12.03.2024 (т. 1 а. с. 245).
Відповідно до акту від 06.04.2024 виконавчі дії проводились за участю стягувача, представника стягувача, представника служби у справах дітей, спеціаліста в галузі дитячої психології, боржника. Встановлено, що о 09-00 год. виконавець, стягувач, представники стягувача, представник Служби у справах дітей та спеціаліст у галузі дитячої психології були запрошені на прохання виконавця до квартири, оскільки дитина на той час погано себе почувала, боліла голова. Всі пройшли до кімнати,  ОСОБА_10  лежав у ліжку. Стягувач (мама дитини) підсіла до дитини і почала розмову, вони на її прохання обіймалися, проте на прохання і пропозиції мами піти з нею до сестри, до іншої бабусі, парк, зоопарк, на вулицю, до магазину, хлопчик постійно казав їй не хочу. На пропозицію батька (боржника) піти з мамою і на його прохання вдягнутися і вийти з мамою, дитина все одно відмовлялася і казала їй не хочу. Проте спілкування матері і дитини проходило дружньо. Бабуся дитини, матір боржника, яка проживає також разом з дитиною, також запропонувала дитині вдягнутися і піти з мамою, на що дитина також казала ні. Потім представник стягувача, стягувач, бабуся дитини почали особисті образи, дитина відповідно заховалася спочатку за диван, потім закрилася в туалеті, мати намагалася зайти в туалет без згоди дитини, боржник батько дитини заперечив і не впустив її. Потім і боржник і стягувач викликали поліцію. Виконавець в цей час в акті фіксував події виконання. Представник служби у справах дітей та спеціаліст у галузі дитячої психології на питання виконавця чи в даний момент є тиск на дитину, підтвердили це. Відповідно виконавець складала акт про всі події, які відбувалися під час виконання, все фіксувалося на відео мобільним телефоном. Приїхала поліція на виклик, провела дії відповідно до своїх повноважень. Представник стягувача виявив бажання подати заяву на державного виконавця, що виконавець перешкоджає виконанню рішення суду, це сказали поліцейські. Стягувач продовжила просити дитину вийти з туалету.  ОСОБА_11 вийшов з ним вона намагалась продовжити спілкування, просити піти з нею, проте ОСОБА_11  продовжував говорити ні, не хочу. Стягувач продовжувала просити дитину піти з нею.  ОСОБА_2  знову попросив піти з мамою сина, проте ОСОБА_11  знову сказав, що не хоче. Поліція також звернули увагу представнику стягувача щоб він не натискав на дитину юридичними термінами і не вимагав від дитини причину чому він не хоче іти з мамою. Стягувач почала обіймати сина проте він підійшов до батька, пригорнувся до нього і далі почав говорити, що нікуди не піде. Дитина на питання мами сказав, що боїться її. До акту державного виконавця є зауваження, які внесені під диктовку: «під час спілкування дитини з матір`ю після прибуття поліції ОСОБА_12 повідомив матері, що він боїться. Дитина, на думку матері, була за крок щоб погодитися, про те обставини, які відбулися навколо, дитина злякалася.» Психолог сказав, що дана ситуація для дитини є психотравмуючою і не сприяла психічному здоров`ю дитини (т. 2 а. с. 3).
Відповідно до акту від 08.04.2024 виконавчі дії проводились за участю стягувача, психолога, представника у справах дітей. О 13-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 на стукіт в двері державному виконавцю ніхто не відчинив. Стягувач намагалася по телефону додзвонитися до боржника та матері боржника, ніхто не відповідав. Зі слів консьєржа ОСОБА_13 вся сім`я ОСОБА_14 десь поїхали разом з ОСОБА_12 близько 9-ї години (т. 2 а. с. 5).
09.04.2024 за № 34055 старшим державним виконавцем С. Чорною на адресу боржника ОСОБА_2 та стягувача ОСОБА_1 було направлено повідомлення сторін виконавчого провадження № 68129406 про проведення виконавчих дій, які раніше були відкладені постановою державного виконавця, 13.04.2024 з 9-00 год. по 19-00 год. 1404.2024 за адресою, що зазначена виконавчим документом як місце проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 (т. 2 а. с. 8).
Відповідно до акту від 13.04.2024 виконавчі дії проводились за участю стягувача, психолога, державного виконавця. Встановлено, що під час проведення виконавчих дій раніше відкладених на підставі постанови ДВС від 15.03.2024 року в присутності спеціаліста у галузі дитячої психології, якому до початку проведення виконавчих дій державним виконавцем роз`яснено його права та обов`язки, відбулося наступне. О 09-00 год. до під`їзду будинку АДРЕСА_3 зайшов брат боржника, який представився ОСОБА_15 , вивів ОСОБА_9 , а сам віддалився з поля зору усіх присутніх. Стягувач разом зі своєю донькою ОСОБА_16 підійшли до ОСОБА_12 , привітали його із минулим днем народження, подарували йому скейт, проте хлопець відмовився його брати. На спробу матері підійти до сина, той відмовлявся і тримався постійно на відстані. Прохання стягувачки та державного виконавця підійти ближче і присісти біля мами та сестри на лавочці, хлопець ігнорував, продовжував триматися на відстані. Держвиконавцем було запропоновано ОСОБА_1 проявити ініціативу і самій підійти до сина, проте стягувачка цього не робила. Розмова між ОСОБА_1 та ОСОБА_17 продовжувалася близько півгодини. Весь цей час виконавці та спеціаліст у галузі дитячої психології спостерігали на відстані. Психолог в свою чергу підходив до дитини і надавав поради. В якийсь момент ОСОБА_12 спрямував до входу у під`їзд будинку, пояснюючи, що хоче вже додому. ОСОБА_1 в свою чергу не впускала сина до під`їзду. Чергова по будинку зробила зауваження стягувачці, щоб та впустила хлопця. ОСОБА_14 одразу почала висловлювати своє незадоволення виконавцю, що при проведенні виконавчих дій присутні незалучені до цих дій учасники, які перешкоджають виконанню. В цей час ОСОБА_12 пробіг повз матері до під`їзду і більше не виходив. Стягувачка після всіх висловлювань про подання чергової скарги на дії виконавця залишила біля вхідних дверей до під`їзду будинку скейт, який був подарунком для сина, якого ОСОБА_12 так і не взяв та разом з донькою покинула місце проведення виконавчих дій, не дочекавшись складання державним виконавцем акту. Щодо спостережень психолога – Дитина вела себе спокійно, врівноважено, орієнтувалась в часі та просторі. З матір`ю контактував ОСОБА_12 не активно, ініціативи не проявляв. Були спроби контакту з сестрою. Дана ситуація є для дитини психотравмуючою і не сприяє психічному здоров`ю. Будь-якого стороннього впливу на дитину не було. Під час проведення виконавчих дій проводилася відео фіксація подій на мобільний телефон. Боржник був відсутній (т. 2 а. с. 9-10). 
Захист прав дитини гарантовано ст. ст. 3, 12, 16 Конвенції ООН Про права дитини 1989 року.
Отже, будь-який сімейний спір стосовно дитини дійсно має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.
Хоча перевага завжди надається добровільному виконанню, незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити в певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (рішення у справі «Вишняков проти України» п. 43, з подальшими посиланнями). Однак ніщо не свідчить про те, що органи державної влади вчасно вжили достатньо таких примусових заходів.
Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 п. 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, п. 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, п. 68).
Проаналізувавши встановлені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що під час виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у періоди описані в скарзі ОСОБА_1 17.02.2024 з 09-00 год. до 19-00 год. 18.02.2024, з 09:00 години 16 березня 2024 до 19-00 год. 17.03.2024, після 29 березня 2024 року, державним виконавцем, з метою забезпечення виконання вказаного рішення, було вчинено ряд виконавчих дій, які визначені законом, зокрема, здійснені заходи щодо пошуку спеціаліста в галузі психології, скеровано вимогу боржнику щодо виконання рішення суду, постановою від 11.03.2024 залучено до виконавчих дій спеціаліста в галузі дитячої психології Громадської організації «Центр психології «Сяючий шлях» та представників служби у справах дітей, відбрано пояснення щодо факту виконання рішення 17.02.2024.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що 17.02.2024 виконання рішення не відбулося, що боржник чинив перешкоди в побаченні з дитиною.
Що стосується вимог про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця, що полягала у не проведенні виконавчих дій за період часу з 09:00 години 16 березня 2024 до 19-00 год. 17.03.2024 (тобто треті вихідні місяця березня 2024 року, після закінчення 29 березня 2024 року, строку визначеного державним виконавцем для відкладення виконавчих дій).
Як вже було встановлено, підставою для зупинення виконавчих дій стала хвороба сина скаржника ОСОБА_3 , що підтверджено було належним доказом, консультативним заключенням педіатра від 12.03.2024 (т.1 а. с. 244). Після закінчення періоду зупинення, а саме з 29.03.2024 проведення виконавчих дій відновлено вже за участю спеціаліста в галузі дитячої психології.
Начальник відділу державної виконавчої служби в свою чергу здійснював контроль за реалізацією повноважень посадових осіб, зокрема, що стосуються скаржника, та проводив перевірку законності виконавчого провадження № 68129406.
Крім того, доводи ОСОБА_1 щодо надання неналежної відповіді на її запит Міністерством юстиції України, відсутність з його буку ефективного контролю над роботою відповідного структурного підрозділу органу примусового виконання рішень не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Зокрема, на звернення заявниці ОСОБА_1 щодо порушення її прав, як стягувача, було надано мотивовану відповідь, в якій детально проаналізовано хід виконання виконавчого провадження та вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.
Слід також зазначити, що ОСОБА_1 не було оскаржено у визначеному законом порядку дії Міністерства юстиції України щодо не надання, не належне надання чи невчасне надання відповіді на її звернення. 
Крім того, з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про контакт матері з дитиною, з метою заохочення співпраці батьків, Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 712/11457/19 вживаються заходи щодо розробки комплексної стратегії для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, а саме 26.03.2024 до Управління у справах сім`ї, молоді та спорту, Департаменту охорони здоров`я та медичних послуг Черкаської міської ради, Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради служби у справах дітей Черкаської міської ради, Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, Черкаської обласної прокуратури, ГУНП в Черкаської області направлені листи про надання в найкоротші терміни та в межах повноважень письмових пропозицій щодо стратегії.
Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії посадових осіб Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у визначені скаржником періоди, відповідали вимогам закону, а відповідно відсутнє порушення її прав визначених Конвенцією про захист прав і основоположних свобод 1950 року у відповідний період.
Розглядаючи дану справу процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанцій норм ЗУ «Про виконавче провадження» та процесуального законодавства, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не відповідає чи суперечить Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року чи практиці Європейського суду з прав людини як джерело права, зокрема зазначеним скаржником рішенням.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 24 червня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков 

Ю. В. Сіренко