06.08.24
22-ц/812/1245/24
Справа №489/4949/24
Провадження № 22-ц/812/1245/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
06 серпня 2024 року                                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання - Травкіною В.Р.,
за участі представника заявника - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 

апеляційну скаргу
ОСОБА_2 , 
подану адвокатом Сорочаном Єлисеєм Васильовичем
на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2024 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Костюченком Г.С., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про внесення змін до актового запису
В С Т А Н О В И В:
У липня 2024 року ОСОБА_2  звернувся до суду із заявою про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану умісті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Обґрунтовуючи заяву заявник вказував, що у зв`язку із оформленням документів стосовно постійного догляду за своєю матір`ю ОСОБА_3 йому потрібно було в органи опіки та піклування для підтвердження факту родинних відносин між ними надати свідоцтва про народження. Однак свідоцтво про його народження ним було втрачено.
У зв`язку з цим він звернувся до Інгульсьокого відділу ДРАЦС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) за видачею йому повторного свідоцтва про народження.
Але як виявилось в актовому записі про народження № 91 від 10 січня 1967 року, складеного міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції наявна помилка, а саме: не вірно зазначене його ім`я заявника « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_4 ». 
Він звернувся до Інгульського відділу РАЦС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про внесення змін до актового запису № 91 від 10 січня 1967 року. 
На підтвердження свого прохання надав копію паспорта, виданого 12 червня 2017 року, свідоцтво про шлюб з ОСОБА_5 , де ім`я заявника вказано як « ОСОБА_4 » та копії свідоцтва про народження доньки заявника ОСОБА_6 та сина заявника ОСОБА_7 , в яких ім`я батька дітей вказано « ОСОБА_4 », а по-батькові « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_4 », відповідно.
Висновком Інгульського відділу РАЦС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17 травня 2024 року заявнику було відмовлено у внесення зазначених змін до актового запису за відсутності достатніх підстав для внесення таких змін та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання.
Враховуючи вищевикладене заявник просив встановити неправильність запису в актовому записі про народження №91 від 10 січня 1967 року, складеного міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, в частині імені народжуваного як «Вахтанг»; внести зміни до актового запису про народження № 91 від 10 січня 1967 року, складеного міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції в частині запису ім`я народжуваного, змінивши відповідний запис із «ОСОБА_4» на «Вахтанг».
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2024 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану умісті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про внесення змін до актового запису відмовлено.
Роз`яснено, що відмова у відкритті провадження у справі не позбавляє особу права звернутися з позовною заявою в порядку, передбаченому КАС України, до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Постановляючи ухвалу суд першої інстанції вказав, що із змісту заяви, вбачається що ОСОБА_2 не погоджується з висновком Інгульського відділу РАЦС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17 травня 2024 року про відмову у внесенні зазначених змін до актового запису.
Таким чином, встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а оскарження відмови органу реєстрації актів громадянського стану внести зміни до актового запису чи відновити актовий запис здійснюється у порядку адміністративного судочинства.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Сорочан Є.В. не погоджується з оскаржуваною ухвалою, оскільки суд не вірно визначив підсудність справи, внаслідок чого порушив норми процесуального права та ухвалив незаконне судове рішення та просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Так, вказував, що заявник звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина 1 статті 273 ЦК України) на відображення достовірної інформації про ім`я народжуваного в актовому записі, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану. У заяві відсутні доводи щодо неправомірності вказаної відмови органу ДРЦС, а вимога позивача зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису є похідною від вимоги встановити неправильність такого запису.
Тому об`єктом перевірки національними судами у цій справі є не дотримання органом ДРЦС процедури розгляду звернення позивача про внесення змін до актового запису про народження № 91 від 10 січня 1967 року і оцінка правомірності дій з відмови у задоволенні цього звернення, а встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт ім`я народжуваного, і залежно від встановлених обставин вирішення питання про неправильність актового запису про дату народження заявника та зобов`язання внести зміни до цього запису, вказавши ім`я народжуваного « ОСОБА_4 » замість невірного « ОСОБА_4 ».
З огляду на викладене апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що у сторін виник публічно-правовий спір стосовно оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження особи, та вважає, що заява має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Відзиви на апеляційну скаргу від заінтересованих осіб не надходили, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
У судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, що в силу приписів частини2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Представник заявника у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив про її задоволення.
Заслухавши суддю - доповідача, представника заявника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Таким вимогам закону оскаржувана ухала суду першої інстанції не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та просив встановити неправильність запису в актовому записі про народження №91 від 10 січня 1967 року, складеного міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, в частині ім`я народжуваного як « ОСОБА_4 », внести зміни до актового запису про народження № 91 від 10 січня 1967 року, складеного міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції в частині запису ім`я народжуваного, змінивши відповідний запис з «ОСОБА_4» на « ОСОБА_4 ».
Відмовляючи у відкритті провадженні провадження суд першої інстанції вказав, що із змісту заяви, вбачається що ОСОБА_2 не погоджується з висновком Інгульського відділу РАЦС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17 травня 2024 року про відмову у внесенні зазначених змін до актового запису.
Таким чином, встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а оскарження відмови органу реєстрації актів громадянського стану внести зміни до актового запису чи відновити актовий запис здійснюється у порядку адміністративного судочинства.
Тому, зважаючи на викладені положення норм законодавства та заявлені вимоги, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Зі змісту пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України вбачається, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, де зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно зі статтею 19 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Таким чином, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 ЦК України.
Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон).
Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частина перша статті 9 Закону).
Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону).
Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).
Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.
Відповідно до пункту 1.15 Правил відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.
За змістом пункту 1.7 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. У разі зберігання актового запису цивільного стану (метричного запису) у державному архіві внесення змін до актового запису (метричного запису) проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до підпункту 2.13.1 пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.
У своїй заяві, поданій у порядку окремого провадження, ОСОБА_2 просив установити факт неправильності запису про ім`я народженого в акті цивільного стану про народження та внести зміни до актового запису.
У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає насамперед у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не має права виходити за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.
Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним (частина третя статті 270 ЦК України). Позивач звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина перша статті 273 ЦК України) на відображення достовірної інформації про його ім`я в актовому записі, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану.
Таким чином, об`єктом перевірки судом у цій справі є встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , та залежно від них вирішення питання про неправильність актового запису про народження в частині імені дитини, що народилася у цей день, а не дотримання відділом державної реєстрації актів цивільного стану процедури розгляду звернення заявника про внесення змін до актового запису про народження № 91 від 10 січня 1967 року й оцінка правомірності дій щодо відмови в задоволенні цього звернення.
Отже з матеріалів справи вбачається, що заявник подала до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, метою якої визначив належне відображення достовірної інформації в актовому записі про народження, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану.
З огляду на викладене колегія суддів не погоджується з висновками судів першої інстанцій про те, що у сторін виник публічно-правовий спір стосовно оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження особи, та вважає, що справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження.
Правовий висновок щодо правильного застосування пункту 2.13 Правил викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року (справа № 425/2737/17), у якій зазначено, що суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від установлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису і зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису. У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема перевіряє, чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду в таких справах полягає насамперед у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не має права виходити за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.
Схожі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 297/2485/19 (провадження № 61-10472св20); 17 лютого 2021 року у справі № 635/4947/20 (провадження № 61-18769св20); 15 листопада 2022 року у справі № 754/16843/21 (провадження № 61-9738св22), а також в постанові від 02 травня 2024 року у справі №480/8300/22.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).
Оскільки ухвалою суду першої інстанції провадження у справі закрито, місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Сорочаном Єлисеєм Васильовичем задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                 Ж.М. Яворська
Судді                                                                         Т.М. Базовкіна 
Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 06 серпня 2024 року.