Дата документу 30.07.2024 Справа № 332/5040/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 332/5040/23 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібна О.М.
Провадження № 22-ц/807/1252/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Кухаря С.В.,
Полякова О.З.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2024 року (повний текст рішення складено 10 квітня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Біліченко О.О., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі – ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь») про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він у період з 1996 року по 2020 рік працював у шкідливих умовах на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь». 16.07.2020 року позивач звільнився з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» за ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я, який перешкоджає продовженню роботи), наразі не працює. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23.06.2020 року, №20/395 виданим ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг), позивачу встановлено професійні захворювання: «Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН1-2 ст. (першого-другого ст.); Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкий ступінь (2 ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ». Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03.11.2021 року, №5/153 виданим ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг), позивачу встановлено професійні захворювання: Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірного ступеню (3 cт. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; Хронічний бронхіт 2 cт, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН 2 cт. (другого cт.)». Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17.07.2020 року (Форма П-4): пункт 9: дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 23.06.2020 року. Пунктами 12, 17, 18 цього Акту встановлено таке: «Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» (23 роки 06 місяців). Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на його робочому місці на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту) та перевищення їх показників по ГДК (кремнію діоксид, шум)».
В пункті 12 Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, затвердженої заступником начальником Головного управління Держпраці у Запорізькій області 12.03.2020 року, також зазначений перелік шкідливих факторів, що мали місце під час виконання працівником (позивачем) технологічного процесу, фактори виробничого середовища та трудового процесу, де зазначається таблиця з переліком цих факторів (шкідливих), які мали місце на робочому місці позивача під час його трудового стажу, що підтверджує факт того, що захворювання позивача є не одиничним та випадковим, та опосередковано підтверджує наявність всіх викладених вище шкідливих факторів виробництва, а також їх безпосередній вплив на виникнення професійних захворювань працівників підприємства (причинний зв`язок), динаміку збільшення таких випадків.
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААВ № 389940 від 06.12.2021 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання.
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 097103 від 06.12.2021р. ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 50 (п`ятдесят) %.
Таким чином, позивач вважає встановленим безумовний причинний зв`язок між виникненням у нього професійних захворювань та, як наслідок цього, втратою працездатності на 50 %, встановлення 3 групи інвалідності і роботою на підприємстві відповідача, тому з боку роботодавця (відповідача) позивачу має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, а саме, отриманням професійного захворювання.
Отримання позивачем професійного захворювання, і, як наслідок цього, 3 група інвалідності та втрата професійної працездатності на 50 %, призводить його до фізичних та моральних страждань, які мають бути компенсовані одноразово відповідачем.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, 50 000,00 гривень одноразово та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 гривень.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2024 року позовні вимоги адвоката Біліченка О.О. в інтересах ОСОБА_1 до ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, задоволено повністю.
Стягнуто з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, 50 000,00 гривень.
Стягнуто з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень.
Стягнуто з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 3 000,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь»- адвокат Савельєва Т.Д. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь»зазначає, що після 23 травня 2020 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у подальшому законодавстві», суми, які сплачуються особі на відшкодування моральної шкоди є об`єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб. Податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню та виплаті при виконанні відповідного судового рішення та за рахунок фізичної особи, якій виплачується дохід.
Отже, судом вирішено питання щодо стягнення суми моральної шкоди без урахування утримання податку з доходу фізичних осіб. Суд зобов`язав відповідача робити те, що не передбачено законодавством, а саме: здійснити виплату доходу позивачеві без виконання визначеної Податковим кодексом України функції податкового агента, яка полягає в тому, що виплата доходу можлива лише з утриманням податку і за рахунок особи, що його отримує.
Щодо оцінки моральних страждань зазначає, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09, є робочою. Інваліди IІI групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто, позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями права на працю не позбавлений.
Крім того, необхідно врахувати, що позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток.
Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію.
Моральні страждання позивача повинен полегшувати вже той факт, що йому не потрібно знову заради соціальних виплат займатися важкою та небезпечною працею.
Виходячи із наведених вище обставин, вважає, що визначений судом першої інстанції, стягнутий розмір 50 000 грн. є дещо завищеним, таким, що не відповідає принципу співмірності та пропорційності.
Також представник ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» зазначає, що сума витрат на правову допомогу, стягнута за рішенням суду, є значно завищеною, оскільки справи із стягнення моральної шкоди не представляють собою високої складності. Підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, оскільки нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, крім того, відсутнє посилання на будь-яку судову практику. Зазначена справа не представляє собою високу складність, справа слухається в спрощеному провадженні, докази адвокату збирати не потрібно, всі документи знаходяться у позивача, про що зазначено у позовній заяві, тому судові витрати позивача необґрунтовано завищені та фактично не понесені.
Витрати на вказану суму є неспівмірними зі складністю цієї справи. Виходячи з предмету спору, ціни позову, а також спеціалізації адвоката позивача у такій категорії спорів, з урахуванням кількості його представлення інтересів у аналогічних справах, вважає витрати на правову допомогу не відповідають критеріям реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру. Крім того, позивачем не надано до матеріалів справи доказів, що витрати на надання правової допомоги були неминучими. Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності; великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Від представника  ОСОБА_1 – адвоката Біліченка О.О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін; стягнути з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 понесені ним додаткові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
Вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду. Вказує, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я. А отже, заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, а тому вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві.
Вважає, що судження скаржника про те, що: «розмір стягнутих витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі є вкрай завищеним» - не відповідає дійсності, вказаний розмір є обґрунтованим та справедливим. До того ж, заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу в розмірі 8 000 грн. вже зменшена судом першої інстанції до 3000 грн.
Окремо зазначає, що внаслідок апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, позивач вимушений понести додаткові витрати на правничу допомогу в розмірі оплати гонорару адвокату за: вивчення апеляційної скарги від ПАТ “Запоріжсталь" на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 року (фіксована оплата за один документ) – 1 500 грн.; складання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ “Запоріжсталь" на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 року (фіксована оплата) – 1 500 грн. Письмові докази цих витрат, а саме: Акт приймання виконаних робіт/послуг № 2 від 14.05.2024 року та Квитанція до прибуткового касового ордера № 2 від 14.05.2024 року додаються до заяви. Договір про надання правової допомоги від 30.08.2023 року вже міститься в матеріалах справи.
У запереченнях на відповідь на відзив на апеляційну скаргу представник ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» зазначає, що позивач не має права на стягнення з відповідача у цій справі будь-якої суми понесених витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді та зокрема документально підтвердженої на суму 3000,00 грн. з відповідача (ордер адвоката на представництво позивача у цій справі в апеляційному суді, квитанції, акти виконаних робіт), яка складається виключно із ознайомлення із апеляційною скаргою відповідача (1 500,00 грн.) та складання відзиву позивача на останню (1 500,00 грн.). Вважає достатньою загальну суму 3 000,00 грн., яка вже була стягнута судом першої інстанції у цій справі з відповідача на користь позивача в якості компенсації його витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі, враховуючи, що апеляційний суд розглядав дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, копія апеляційної скарги разом із додатками до неї та копією ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі надсилалась позивачу поштою рекомендованим листом, адвокат позивача - ОСОБА_4 зареєстрований у цій справі у програмі «Електронний суд», і тому він отримував копію апеляційної скарги і знайомився з останньою (право, а не обов`язок представника позивача в силу вимог ст. 43 ч. 1 п. 1 ЦПК України) виключно в «своєму електронному кабінеті», належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, а подача позивачем відзиву на апеляційну скаргу відповідача у цій справі є виключно правом позивача, а не його обов`язком в силу вимог ст. 360 ЦПК України, і тому позивач виключно на свій власний розсуд забажав скористатись цією оплатною послугою його адвоката (ст. 20 ч. 1 ЦК України).
Вважає, що суми, вказані у заяві, є значно завищеними, оскільки справи із стягнення моральної шкоди не представляють собою високої складності. Підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, оскільки нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, крім того, відсутнє посилання на будь-яку судову практику. Витрати на вказану суму є неспівмірними зі складністю цієї справи, розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Тому представник ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу у цій справі до 1,00 грн.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення – 30.07.2024 року.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що ОСОБА_1 втратив професійну працездатність у загальному розмірі 50%, його визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані обставини свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя, на підставі чого суд прийшов висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди є сума 50 000,00 гривень і саме така сума є достатньою, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості. 
В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив із того, що з огляду на предмет позову, зміст та обсяг робіт, проведених адвокатом, пов`язаність цих витрат з розглядом справи, обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для сторін, а також враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, співмірним розміром витрат на правову допомогу є сума 3 000,00 грн. 
Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , він з 21.11.1996 по 16.07.2020 працював слюсарем-ремонтником в ПАТ «Запоріжсталь». 16.07.2020 року ОСОБА_1 звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»  на підставі п.2 ст.40 КЗпП України.
Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) за №20/395 від 23.06.2020, виданого ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг), у ОСОБА_1 встановлені вперше професійні захворювання: 1. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.); 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкий ступінь (ІІ ст. за класифікацією ОСОБА_2  та ОСОБА_3 ).
Згідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) за №5/153 від 03.11.2021, виданого ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг), у ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання: 1. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірного ступеню (ІІІ cт. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 2. Хронічний бронхіт ІІ cт., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН ІІ cт. (другого cт.)».
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 липня 2021 року (Форма П-4), затвердженого Заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області 21 липня 2020 року, встановлено: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 23.06.2020 року. Заклад охорони здоров`я, який встановив діагноз: Клініка професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України». ОСОБА_1 працював на посаді слюсаря-ремонтника, стаж роботи становить 30 років 04 місяця, за професією, - 23 роки 06 місяців.
Пункт 13. Висновок про наявність шкідливих умов праці за Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р №248, зареєстрованими Міністерством юстиції України від 06.05.2014р. за №472/25249 умови праці на робочому місці ОСОБА_1 відносяться до 3.3 класу (особливо шкідливі і особливо важкі).
Пункт 14. Діагноз основний:
1 Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два) ст. (J 41.0).
2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкий ступень (II ст, за класифікацією ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (Н 90.5).
Захворювання професійні (23.06.2020).
Діагноз супутній: Хронічна радикулопатія шийна С6-С8 та попереково-крижова L5, S1 двобічна в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, мязево-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., СН 0 ст. Ризик3.
Професійні захворювання встановлені вперше. На момент розслідування хворий ОСОБА_1   з 16.07.2020 року звільнений з ПАТ «Запоріжсталь» у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі (перебуває на амбулаторному лікуванні).
Хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин (зазначаються конкретні факти невиконання технологічних регламентів виробничого процесу; порушень режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту; аварійних ситуацій; пошкодження захисних засобів і механізмів, систем вентиляції, екранування, сигналізації, освітлення, кондиціювання повітря; порушення правил охорони праці, гігієни праці; відсутність (невикористання) засобів індивідуального захисту; недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту; неефективність роботи систем вентиляції, кондиціювання повітря, захисних засобів, механізмів, засобів індивідуального захисту; відсутність заходів і засобів рятувального характеру тощо).
Внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь», неякісного проведення медичного огляду в частині не проведення аудіометрії та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Згідно з п. 3.8 Колективного договору, прийнятого на конференції трудового колективу «Товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, в результаті роботи понад установлений період в шкідливих і особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1, №2, затвердженими відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) - наявність на робочому місці слюсаря-ремонтника мартенівського цеха ПАТ «Запоріжсталь» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів: кремнію діоксид кристаличний - 21.64-44.37мг/м3 при ГДК - 4.0мг/м3; шум -89.0-94. ІдБ «А» при ГДР - 80дБ «А».
Отже, вищезазначеним Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання визнано, що виявлені у позивача професійні захворювання виникли внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь».
Згідно з висновками санітарно-гігієнічної характеристики умов праці лікаря з гігієни праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 12.03.2020, умови та характер праці ОСОБА_1 відповідають ІІІ класу 3 ступеню (особливо шкідливі та особливо важкі) згідно з ГКП № 4137-86. По показникам умови праці відповідають списку пільгового пенсійного забезпечення №1.
Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 12 ААВ № 389940 та довідки МСЕК серіі 12 ААА № 097103 від 06.12.2021, позивачу встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням та встановлено ступень втрати професійної працездатності 50%.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування роботодавцем працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно зі ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач за час перебування з відповідачем в трудових правовідносинах під час тривалого виконання роботи в ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, отримав професійні хронічні захворювання, в результаті чого йому 06.12.2021 року встановлена третя група інвалідності із втратою професійної працездатності 50%.
Колегія суддів вважає встановленим та доведеним факт спричинення  ОСОБА_1   моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь».
Факт встановлення професійних захворювань позивачу внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» фактично не спростовано відповідачем.
Медичний висновок про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) підприємством не оскаржувалися та недійсними не визнавалися.
Доводи про те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, добровільно погодився на них, під час роботи на підприємстві на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, приховував погіршення стану свого здоров`я, апеляційним судом відхиляються через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідача обов`язку виконувати вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання.
Визнання позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів не виключає наявність у нього хронічного професійного захворювання і, відповідно, відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. 
При вирішені спірних правовідносин судова колегія керується висновками Конституційного Суду України, викладеними в п. 4.1 рішення від 27.01.2004 р. по справі №1-рп/2004, відповідно до яких сам по собі факт ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків і встановлення стійкої втрати працездатності, незалежно від його ступеня, свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.
Матеріали справи містять письмові докази про те, що  ОСОБА_1 має професійні хронічні захворювання (отруєння), зокрема, хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два) ст. (J 41.0); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкий ступень (II ст, за класифікацією ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (Н 90.5); не має змоги вести звичайне життя, потребує стаціонарного, амбулаторного, санаторно-курортного лікування, визнаний особою з інвалідністю, у зв`язку з чим не може повноцінно себе утримувати. Вищевказане однозначно викликає у позивача відповідні фізичні та душевні страждання, і вимагає від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя.
Твердження про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди судова колегія вважає неприйнятними, оскільки вони об`єктивно спростовуються встановленими вище обставинами.
Визначаючи розмір моральної шкоди, відповідно до ст. 23 ЦК України, судом першої інстанції обґрунтовано враховано характер порушення прав позивача, ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він визнаний особою з інвалідністю третьої групиз втратою 50% професійної працездатності, він періодично вимушений проходити лікування в лікарняних установах, потребує стаціонарного, амбулаторного, санаторно-курортного лікування, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси. 
Вказані обставини свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя.
При визначені розміру моральної шкоди не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у  ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення п`ятдесяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яке набрало чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.
Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. 
При цьому, пп. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25 липня 2018 року, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ).
При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з пп. «а» пп. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто суми, які за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягають.
Проте, Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт «а» підпункту 164.2.14 доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020.
За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав.
Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС.
Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21.
Посилання у скарзі на те, що позивач не позбавлений права на працю у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями висновків суду по суті спору не спростовують.
Колегія суддів не бере до уваги посилання заявника на правові висновки, викладені у наведених у скарзі постановах Верховного Суду, оскільки вони зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та оцінкою ним доказів.
Неспроможними є посилання в апеляційній скарзі на рішення судів першої інстанції у справах № 204/10056/22, № 332/3641/23 та на постанови Дніпровського апеляційного суду у справі № 212/1626/21, № 204/10712/22, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Щодо доводів апеляційної скарги про неспівмірність витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно положень ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:
1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);
2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);
3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).
Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі та обов`язку суду в будь-якому випадку задовольнити заяву про їх відшкодування.
Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 134, 137 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач під час розгляду справи користувався правничою допомогою адвоката Біліченка О.О. на підставі укладеного між сторонами Договору про надання правової допомоги від 30.08.2023 року (а.с. 31-32), ордер серії АР № 1130195 від 30.08.2023 р. (а.с. 34). 
Згідно з актом приймання виконаних робіт/послуг № 1 від 30.08.2023 року до вказаного договору ОСОБА_1 отримав наступну правничу допомогу: вивчення первісних матеріалів та юридичні консультації з приводу предмету спору 30.08.2023 року - 2000 грн., складання позову - 3000 грн.; вивчення відзиву на позовну заяву – 1000 грн.; складання відповіді на відзив – 2000 грн.; представництво інтересів клієнта в Заводському районному суді м. Запоріжжя в одному судовому засіданні – 2000 грн. (а.с.33). На підтвердження оплати послуг за вказаним актом надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 30.08.2023 року на суму 10 000 грн. (а.с. 30).
Загальна сума, яку позивач просив стягнути з відповідача в якості понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції становила 8 000 грн. 
У розумінні умов частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу на підставі наданих доказів, вважав, що у даному випадку співмірним розміром витрат на правову допомогу є сума 3000,00 грн.
Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, взявши до уваги умови договору про надання правничої (правової) допомоги, заперечення представника відповідача проти відшкодування вказаних витрат, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення вказаної заяви позивача та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн.
Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про помилковість вказаних висновків суду першої інстанції та необхідність додаткового зменшення розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З огляду на вищенаведене, та оскільки апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції немає.
Далі, як зазначалося вище, у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Біліченко О.О. просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн.
Вказаний відзив підписаний адвокатом Біліченком О.О., який представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 30.08.2023 року.
Відповідно до вказаного договору про надання правової допомоги адвокат надає клієнту професійну правову допомогу по вказаній справі, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар за отриману правову допомогу за згодою сторін за попередньо визначеними договором тарифами (а.с. 31).
Згідно з умовами вказаного договору факт отримання клієнтом послуги (надання правової допомоги) оформлюється підписанням сторонами відповідного Акту приймання виконаних робіт/послуг. Факт отримання адвокатом гонорару від клієнта за надану правову допомогу оформлюється квитанцією до прибуткового касового ордеру, який підписується адвокатом та видається клієнту після отримання гонорару (а.с. 31).
ОСОБА_4 було надано: Акт приймання виконаних робіт/послуг № 2 (за договором про надання правової допомоги від 30.08.2023 року) від 14.05.2024 року на суму 3000 грн.: ознайомлення/вивчення апеляційної скарги ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 року – 1500 грн.; складання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 року – 1500 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 14.05.2024 р. на суму 3000 грн. (а.с. 238, 239).
До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 долучені докази його направлення на електронну адресу представника скаржника – ОСОБА_6 (а.с. 240).
 Апеляційний суд наголошує, що витрати на ознайомлення з апеляційною скаргою не можуть бути враховані під час розподілу судових витрат, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги з підготовки відзиву на апеляційну скаргу (правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі № 754/8750/19, провадження № 14-202цс21).
Отже, що стосується відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу надану під час апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що вказане клопотання підлягає частковому задоволенню з підстав викладених вище та принципу розумності і справедливості, а також враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відтак, сума понесених ОСОБА_1  витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, яка підлягає стягненню на його користь з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», становить 1 000,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 367- 369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2024 року у цій справі залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 30 липня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова 

Судді: С.В. Кухар 

О.З. Поляков