ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 752/22726/20
провадження № 61-14014св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Грушицького А. І.,
суддів: Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В., Ситнік О. М., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Нежури В. А., Поліщук Н. В.,
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення частки в натурі із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності.
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення частки в натурі із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності.
 
Позов мотивувала тим, що сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить по частині домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У 2014 року сторони у справі приватизували земельну ділянку площею 0,1 га по частині кожен. Також сторони користуються земельною ділянкою площею 388,05 кв. м.
 
Домоволодіння АДРЕСА_1 складається з житлового будинку - літ. «А», загальною площею 278,4 кв. м, житловою площею 165,3 кв. м, що містить чотири відокремлених квартири.
 
Позивач займала квартиру № 4 , що складається з наступних приміщень:                    4-1 коридор, площею 3,6 кв. м; 4-2 ванна, площею 2,7 кв. м; 4-2а вбиральня, площею 1,5 кв. м; 4-3 кухня, площею 9,0 кв. м; 4-4 сходова клітина, площею 3,2 кв. м; 4-5 житлова кімната, площею 11,4 кв. м; 4-6 житлова кімната, площею 14,2 кв. м; 4-7 житлова кімната, площею 9,5 кв. м; 4-8 коридор, площею 3,4 кв. м; 4-9 кухня, площею 9,5 кв. м; 4-10 житлова кімната, площею 8,7 кв. м; 4-11 житлова кімната, площею 18,0 кв. м.
 
Позивач зазначала, що у добровільному порядку вирішити питання про виділення частки в натурі, не видається можливим.
 
Тому, позивач, із врахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила суд:
- виділити ОСОБА_1 у власність в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна зі спільної часткової власності частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;
- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;
- виділити ОСОБА_1 у власність в натурі зі спільної часткової власності на  частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:79:321:0017, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:79:321:0017, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
- визначити порядок користування земельною ділянкою, площею 388,05 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та співвласниками ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , відповідно їхнім часткам у праві власності на житловий будинок.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Голосіївський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Т. М. рішенням від 23 вересня 2022 року позовні вимоги задовольнив.
 
Виділив ОСОБА_1 у власність в натурі в окремий об`єкт (одиницю) нерухомого майна зі спільної часткової власності частину домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме квартиру № 4 у складі приміщень: 4-1 коридор, площею 3,6 кв. м; 4-2 ванна, площею 2,7 кв. м; 4-2а вбиральня, площею 1,5 кв. м; 4-3 кухня, площею 9,0 кв. м; 4-4 сходова клітина, площею 3,2 кв. м; 4-5 житлова кімната, площею 11,4 кв. м; 4-6 житлова кімната, площею 14,2 кв. м; 4-7 житлова кімната, площею 9,5 кв. м; 4-8 коридор, площею 3,4 кв. м; 4-9 кухня, площею 9,5 кв. м; 4-10 житлова кімната, площею 8,7 кв. м; 4-11 житлова кімната, площею 18,0 кв. м; сарай літ. «З» та погріб під ним літ. «під З».
 
Припинив право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
 
Виділив ОСОБА_1 у власність в натурі зі спільної часткової власності   частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:79:321:0017, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно схеми, зображеної в додатку № 3 до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24 травня 2022 року № 3-24/05.
 
Припинив право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:79:321:0017, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
 
Визначив порядок користування земельною ділянкою, площею 388,05 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 79:321:031) між ОСОБА_1 та співвласниками ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 відповідно їхнім часткам у праві власності на житловий будинок згідно схеми, зображеної в додатку № 3 до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24 травня 2022 року № 3-24/05.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що спірний житловий будинок можливо поділити в натурі відповідно до часток співвласників, кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), які мають окрему систему життєзабезпечення.
 
Голосіївський районний суд м. Києва додатковим рішенням від 01 листопада 2022 року стягнув з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн та витрати на оплату судової експертизи в розмірі 26 900,00 грн в рівних частинах.
 
Київський апеляційний суд постановою від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив.
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким залишив позовні вимоги без задоволення.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що  позивач не надав доказів введення прибудови літ. А, яка входить до складу спірного житлового будинку до експлуатації в установленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права.
 
Запропонований експертом та прийнятий судом першої інстанції варіант виділу в натурі частки позивачу передбачає суттєву зміну часток співвласників вказаного житлового будинку.
 
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами.
 
Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог про виділ частки в натурі із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції. 

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її із Голосіївського районного суду м. Києва. 
 
14 листопада 2023 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 01 липня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 01 липня 2024 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петров Є. В., Пророк В. В., Ситнік О. М.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
В касаційній скарзі позивач посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 591/5205/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17, від 15 січня 2021 року у справі № 1540/3952/18.
 
У касаційній скарзі зазначено, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що співвласникам належить будинок разом із надвірними спорудами, а в процесі виділу разом з будинком виділу підлягають надвірні споруди (оскільки ніхто не позбавляв співвласників права власності на надвірні споруди). Вартість виділеного ОСОБА_1 майна не перевищує вартість її ідеальної частки.
 
Позивач вважає, що суд першої інстанції дослідив всі докази, надав їм належну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виділу в натурі  частини будинку з надвірними спорудами згідно із висновком експерта від 24 травня 2022 року № 3-24/05.
 
Суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції з тих підстав, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, однак ці приміщення не є самочинними, оскільки на них зареєстровано право власності.
 
Зазначені в технічному паспорті за 2010 рік самочинні прибудови увійшли в загальну площу будинку 278,4 кв. м, тому на цей час не є самочинними.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи
 
Суд встановив, що ОСОБА_1 на праві власності належить частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 02 листопада 1990 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори. В свідоцтві вказано, що житловий будинок має житлову площу 141,8 кв. м, а також наявні наступні побутові споруди: сарай літ. «В», гараж літ. «Г», гараж літ. «Д», гараж літ. «Е», гараж літ. «Ж», сарай літ. «З», погріб, вбиральня літ. «І», вбиральня літ. «К», вбиральня літ. «Л» (т. 1 а. с. 9).
 
Крім того, ОСОБА_1 є власником частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:79:321:0017, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК № 544288, виданого 22 січня 2014 року реєстраційною службою Головного управління юстиції у  м. Києві (т. 1 а. с. 10).
 
Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна від 31 липня 2020 року № 218574273, за адресою: АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок загальною площею 278,4 кв. м, житловою площею 165,3 кв. м. Цією довідкою також підтверджується зареєстроване право власності по частині на цей житловий будинок за ОСОБА_3  - на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 05 грудня 2019 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори та ОСОБА_4 - на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27 квітня 2017 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори (т. 1 а. с. 12, 13).
 
Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , який виготовлений 23 липня 2010 року, вказаний житловий будинок двоповерховий, має загальну площу 278,4 кв. м та житлову площу 165,3 кв. м, до складу входять 4 квартири з наступними приміщеннями:
 
- квартира № 1 : перший поверх: 1-1 коридор, площею 4,0 кв.м.; 1-2 кухня, площею 12,4 кв. м; 1-3 ванна кімната, площею 3,4 кв. м; 1-5 житлова кімната, площею 14,7 кв. м; 1-6 житлова кімната, площею 12,8 кв. м; 1-7 житлова кімната, площею 9,0 кв. м; загальна площа квартири 

№ 1 – 56,3 кв. м; – квартира № 2 : перший поверх: 2-1 кухня, площею 5,8 кв. м; 2-2 коридор, площею 5,8 кв. м; 2-3 житлова кімната, площею 7,8 кв. м; 2-4 житлова кімната, площею 13,4 кв. м; 2-5 житлова кімната, площею 7,8 кв. м; І веранда, площею 15,4 кв. м; загальна площа квартири 

№ 2 – 56,0 кв. м; – квартира № 3 : другий поверх: 3-1 коридор, площею 4,3 кв. м; 3-2 вбиральня, площею 1,1 кв. м; 3-3 ванна, площею 3,3 кв. м; 3-4 кухня, площею 12,3 кв. м;                3-5 житлова кімната, площею 13,9 кв. м; 3-6 житлова кімната, площею 9,8 кв. м;  3-7 житлова кімната, площею 14,3 кв. м; І сходова клітина, площею 5,5 кв. м; ІІ сходова клітина, площею 4,1 кв. м; ІІІ комора, площею 2,8 кв. м; загальна площа квартири 

№ 3 – 71,4 кв. м; – квартира № 4 : перший поверх: 4-1 коридор, площею 3,6 кв. м; 4-2 ванна, площею 2,7 кв. м; 4-2а вбиральня, площею 1,5 кв. м.; 4-3 кухня, площею 9,0 кв. м; другий поверх: 4-4 сходова клітина, площею 3,2 кв. м; 4-5 житлова кімната, площею 11,4 кв. м; 4-6 житлова кімната, площею 14,2 кв. м; 4-7 житлова кімната, площею 9,5 кв. м; 4-8 коридор, площею 3,4 кв. м; 4-9 кухня, площею 9,5 кв. м; 4-10 житлова кімната, площею 8,7 кв. м; 4-11 житлова кімната, площею 18,0 кв. м; загальна площа квартири № 4 94,7 кв. м (т. 1 а. с. 17-24).
 
Суд установив, що позивач ОСОБА_1 користується приміщеннями квартири АДРЕСА_7 , сараєм літ. «З» та погрібом літ. «під З».
 
Квартири домоволодіння АДРЕСА_1 ізольовані одна від одної.
 
Квартира № 4 відокремлена від інших квартир житлового будинку, підключена до мережі газопостачання, електропостачання, централізованого водопостачання та каналізації, опалення в квартирі індивідуальне від котла.
 
Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24 травня 2022 року № 3-24/05, виділити в натурі частину домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме квартиру № 4 , що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 та складається з приміщень: 4-1 коридор, площею 3,6 кв. м; 4-2 ванна, площею 2,7 кв. м; 4-2а вбиральня, площею 1,5 кв. м; 4-3 кухня, площею 9,0 кв. м;                         4-4 сходова клітина, площею 3,2 кв. м; 4-5 житлова кімната, площею 11,4 кв. м;      4-6 житлова кімната, площею 14,2 кв. м; 4-7 житлова кімната, площею 9,5 кв. м;  4-8 коридор, площею 3,4 кв. м; 4-9 кухня, площею 9,5 кв. м; 4-10 житлова кімната, площею 8,7 кв. м; 4-11 житлова кімната, площею 18,0 кв. м; а також сарай літ. «З» та погріб під ним літ. «під З», що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 , технічно можливо. Технічно можливий варіант виділу приміщень квартири АДРЕСА_7 , зображено на схемах в додатках № 1-2 до висновку.
 
Можливий варіант виділу ОСОБА_1 частини земельної ділянки на АДРЕСА_1 , що має площу 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:79:321:0017, детально описаний в дослідницькій частині висновку та зображено на схемі в додатку № 3 до висновку.
 
Можливий варіант встановлення порядку користування для ОСОБА_1  частиною земельної ділянки на АДРЕСА_1 , що має площу 388,05 кв. м, з кодом 79:321:0031, детально описаний в дослідницькій частині висновку та зображено на схемі в додатку № 3 до висновку (т. 1 а. с. 145-175).
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Згідно із частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
 
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
 
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
 
Згідно із частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
 
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 688/4007/19 вказано, що визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
 
Завданням суду при розгляді відповідної категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності. Отримання дозволів на перепланування об`єкта нерухомості здійснюється власниками, якщо техніко-юридичними нормами встановлена вимога щодо отримання дозвільних документів у разі втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування чи в інших випадках, передбачених будівельними нормами та правилами.
 
Встановлено, що спірний житловий будинок складається із чотирьох квартир, що належать на праві власності сторонам у цій справі. Позивач ОСОБА_1 користується приміщеннями квартири № 4 , яка відокремлена від інших квартир житлового будинку, підключена до мережі газопостачання, електропостачання, централізованого водопостачання та каналізації, опалення в квартирі індивідуальне від котла.
 
Право позивача на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності гарантовано статтею 364 ЦК України.
 
Відповідач ОСОБА_4 подала до суду першої інстанції заяву про те, що вона не заперечує проти позову, лише незгодна із стягненням з відповідачів судових витрат (т. 1 а. с. 76).
 
Із рішенням суду першої інстанції в цій справі фактично не погодилася лише один із співвласників - відповідач ОСОБА_2 , інші співвласники домоволодіння рішення не оскаржували.
 
Ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив з тієї обставини, що в технічному паспорті на спірний будинок вказано, що 79,1 % двоповерхової прибудови літ. «а» є самочинним будівництвом, а об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані об`єкти не можуть бути предметом поділу (виділу).
 
Проте вказаний технічний паспорт виготовлений станом на 23 липня 2010 року, а згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна від 31 липня 2020 року № 218574273 спірний житловий будинок має загальну площу 278,4 кв. м, житлову площу 165,3 кв. м.
 
Загальна та житлова площа спірного будинку, вказані у технічному паспорті та інформаційній довідці співпадають, із житлового будинку такої ж площі просила здійснити виділ позивач у позовній заяві, тому доводи касаційної скарги про те, що зазначені в технічному паспорті приміщення як самочинні, на момент подання позову вже були узаконені, оскільки на них зареєстровано право власності, є слушними.

 
Таку позицію позивача фактично підтвердив експерт, який зробив висновок про технічну можливість виділу приміщень квартири № 4 (т. 1 а. с. 153).
 
Верховний Суд звертає увагу, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до частини другої статті 103 ЦПК України у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
 
Отже, суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, зробив висновок про наявність самочинного будівництва у спірному домоволодінні, проте не вказав, якими доказами підтверджується такий факт станом на час вирішення спору, не усунув розбіжностей у відомостях, зазначених у технічному паспорті та інформаційній довідці, у зв`язку з чим  не повно встановив фактичні обставини справи, які необхідні для правильного вирішення спору та зробив передчасний висновок про залишення позовних вимог без задоволення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. 
 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Установивши, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм процесуального права, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не здійснив повної перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 389, 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                             	А. І. Грушицький  	
Судді:  	І. В. Литвиненко  	
 	Є. В. Петров  	
 	В. В. Пророк  	
 	О. М. Ситнік