ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7198/24 Справа № 235/2578/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хмельова  С. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Тимченко О.О., Остапенко В.О.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»  на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2024 року, яке ухвалено суддею Хмельовою С.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 травня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. 
Позовна заява мотивована тим, що позивач перебував з відповідачем ПрАТ ШУ «Покровське» у трудових відносинах в періоди: з 30.03.1998 року до 29.19.2019 року, працював електрослюсарем 4 розряду, а з 01.02.2000 року 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. На той час підприємство мало назву ДВАТ шахта «Красноармійська Західна №1»; 14.06.2000 року ДВАТ «Красноармійська Західна №1» реорганізована у ДВАТ Вугільна Компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1»; 28.09.2000 року ДВАТ «Вугільна Компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1» реорганізована в ВАТ «Вугільна Компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1»; 05.08.2008 року ВАТ «Вугільна Компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1» змінено найменування на ВАТ «Шахтоуправління «Покровське»; 01.10.2008 року ВАТ «Шахтоуправління «Покровське» змінено найменування на ВАТ» Вугільна Компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1»; 07.08.2010 року ВАТ «Вугільна Компанія «Шахта Красноарміська Західна№1» змінено найменування на Публічне Акціонерне Товариство «Шахтоуправління «Покровське»; 13.09.2018 року Публічне Акціонерне Товариство «Шахтоуправління «Покровське» змінило найменування на Приватне Акціонерне Товариство «Шахтоуправління «Покровське».
Звільнений позивач був на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію.
18.01.2021 р. складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Король В., яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна попереково – крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.(першого - другого ст.).
23.02.2021 р. позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями та йому було встановлено первинно, за сукупністю, 65% втрати професійної працездатності, безстроково, з них 40% за хронічною радикулопатією та 25% за хронічним бронхітом.
Позивача визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями безстроково.
Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортне лікування за профрадикулопатією, носіння корсету для хребта.
Позивач тривалий час постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів.
Згідно пункту 17 акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів – важкої праці та пилу фіброгенної дії.
У пункті 18 Акту від 18.01.2021 року зазначені причини професійних захворювань.
Таким чином, робота позивача на користь підприємства була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм.
Позивач знаходиться під наглядом лікарів декілька років. Неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно, перебував на «Д» обліку у сімейного лікаря.
З 17.12.2020 року по 29.12.2020 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва академії медичних наук України». Встановлені що діагнози: хронічна попереково – крижова радикулопатія L5 S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст.- захворювання професійні, встановлені вперше.
Супутній діагноз: Гіпертонічна хвороба І ст, ст1 СН 0 ст. Ризик 2. Порушення ліпідного обміну. Сечосольовий діатез.
Внаслідок професійних хвороб у позивача з`явився виражений біль в поперековому відділі хребта, з іррадіацією в ліву ногу, її оніміння, судоми в литкових м?язах, майже постійний кашель, задуха при помірному фізичному навантаженні, став відчувати загальну слабкість, головний біль.
Все це суттєво погіршило загальний стан здоров`я позивача. Через професійні захворювання, досить часто отримує лікування в умовах стаціонару, вимушений обмежувати себе в рухах, бо різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на самопочуття. Хвороби впливають на загальний стан. Захворювання бронхів і легенів приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка позбавляють нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини спричиняють моральні страждання.
Багато років позивач виконував роботу в умовах впливу шкідливих факторів, а саме більш ніж 36 років. Вкладав багато сил. За сумлінне виконання своїх обов?язків в грудні 2000 року був нагороджений Нагрудним знаком «Шахтарська Слава ІІІ ступеня». 
У 2012 році до свята День шахтаря був відзначений «За найкращі трудові показники» грошовою премією. Весь час виконував роботу в умовах впливу шкідливих факторів. Праця в шахті була надважка, але він вимушений був працювати, оскільки оплата роботи підземного робітника задовольняла його потреби та основні потреби сім`ї та давала право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку.
Викладені у позові обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, працюючи на якому, позивач отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя.
Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 180 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійних захворювань.
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»на користь ОСОБА_1 140 000 гривень 00 копійок, без утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в розмірі 1400 гривень 00 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи. 
Як вбачається з трудової книжки позивача та п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання П-4 від 18.01.2021 р., позивач працював на ПрАТ Шахтоуправління «Покровське» в умовах впливу шкідливих факторів з 36 років тільки 20 років. 
Звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 
Вважає, що відповідач не створив безпечні та нешкідливі умови праці на його робочому місці, чим заподіяв шкоду його здоров`ю. 
Посилається на Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.01.2024 р. та огляд МСЕК від 23.02.2021 р., відповідно до яких позивачеві встановлено 65 % втрати працездатності: - хронічний бронхіт 2 ст. На думку позивача, моральна шкода заподіяна йому умовами виробництва, оскільки він тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів.
Відповідно до п.17 Акту розслідування, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі. 
Відповідно до п. 12 Акту, загальний стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів складає 36 років, з них на ПрАТ Шахтоуправління «Покровське» - тільки 20 років. 
Як вбачається із трудової книжки, відповідач працював не тільки на ПрАТ Шахтоуправління «Покровське», а і на шахті XXI з`їзд КПРС «Добропільвугілля» 16 років. Останнім місцем роботи, за яким складено даний Акт, є ПрАТ Шахтоуправління «Покровське», тому саме на ньому і був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання П-4 від 18.01.2021 р., але це не свідчить про те, що саме на ПрАТ Шахтоуправління «Покровське» у позивача по справі виникло саме професійне захворювання хронічний бронхіт 2 ст.
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання П-4 від 18.01.2021 р. та трудової книжки, позивач працював також на інших підприємствах зі шкідливими умовами праці, виникнення його захворювання має тривалий характер на протязі років, можна дійти висновку, що захворювання виникли, також, і на інших підприємствах, де працював позивач - на шахті «Красноармійська -Західна -1», ТОВ «Красноліманське», де він працював 7 років.
За весь період роботи на підприємстві відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. 
Звільнився позивач за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, а не у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. І тільки після звільнення з ПрАТ Шахтоуправління «Покровське» позивач «раптово» виявив у себе цілу низку професійних захворювань.
Зі свого боку відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку. Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Але жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно убезпечити працівника від впливу шкідливого фактору, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. За результатами проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів був визнаний придатним до роботи.
Як вбачається з Акту П-4 та трудової книжки позивача, причиною виникнення професійних захворювань стала послідовна робота на декількох підприємствах вугільної галузі.
Таким чином, на думку представника відповідача, шкода позивачеві була завдана внаслідок послідовної роботи на декількох підприємствах вугільної галузі, а відтак її розмір має бути розподілений відповідно до стажу роботи позивача на цих підприємствах та ступеню шкідливого впливу (з урахуванням трудового стажу позивача на цих підприємствах).
Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 140 000,00 гривень при 65% втрати професійної працездатності позивача є безпідставно завищеним, адже з аналізу судової практики по аналогічним справам вбачається, що при втраті позивачами професійної працездатності сума стягнення зазвичай становить меншу суму.
Відповідач вважає, що позовні вимоги позивача не підтверджуються належними доказами у справі, у зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню.
Крім того, події, внаслідок яких у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди та які стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, мали місце після 23 травня 2020 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», тому з огляду на викладене слід застосовувати положення актів законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин. З 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Державна податкова служба України в індивідуальній податковій консультації від 03.09.2021 роз`яснила, що у випадку, коли за судовим рішенням сума відшкодування моральної шкоди, спричиненої життю та здоров`ю, більша аніж 4х кратний розмір мінімальної заробітної плати, то це є доходом, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , він працював на підприємстві відповідача з 30.03.1998 року (ДВАТ шахта «Красноармійська Західна №1») до 29.10.2019 року (Приватне Акціонерне Товариство «Шахтоуправління «Покровське»), а саме працював електрослюсарем 4 розряду, з 01.02.2000 року 5 розряду електрослюсарем підземним, з повним робочим днем під землею. В трудовій книжці наявні записи щодо реорганізації та перейменування підприємства-відповідача. 
Звільнений позивач на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію.
Стаж роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів склав 36 років 04 місяці 21 день, за професією 36 років 04 місяці 21 день, загальний стаж – 37 років 10 місяців 1 день. На підприємстві-відповідача безперервно більше ніж 20 років.
18.01.2021 року складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, відповідно до якого позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна попереково – крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.(першого - другого ст.).
Раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було, пункт 15 Акту.
Згідно пункту 17 Акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів – важкої праці та пилу фіброгенної дії.
У пункті 18 Акту визначені причини виникнення хронічного професійного захворювання. Якими є: пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксиду кристалічний при вмісту вугільного діоксиду кремнію до 5% – фактична величина 15,8-223,7 мг/м3, при нормативному значенні 2-10 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни – 80,5-91.7% зміни.
Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) – фактична величина 88,6-162,9 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) – фактична величина 43,3– 124 Вт, при нормативному значенні 45 Вт. Маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 15 -35 кг при нормативному значенні 30кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 300 - 45% зміни при нормативному значенні 300 - 25% зміни; нахили корпусу 90 -200 разів за зміну, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 82-85 дБА, при нормативному значенні 80 д БА.
У період з 17.12.2020 року по 29.12.2020 року ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні у ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Академії медичних наук України».
Згідно з медичним висновком Лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28.12.2020 року за № 45/1235, ОСОБА_1 встановлено такі професійні захворювання: хронічна попереково – крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.(першого - другого ст.).
Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клінічного обстеження; динаміка захворювань, їх розвиток в період роботи; інформація про умови праці, представлена в санітарно-гігієнічної характеристиці від 07.10.2020 року, згідно якої позивач підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, робоча поза), параметри яких перевищували допустимі величини; дії шуму, концентрації якого перевищував ГДК, стаж в шкідливих умовах.
23.02.2021 року ОСОБА_1 вперше оглянутий МСЕК за професійним захворюванням, де йому встановлено первинно, за сукупністю, 65% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи безстроково. 
Висновком МСЕК визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування по профзахворюваннях, санаторно- курортне лікування.
Відповідно до виписки з амбулаторної карти, ОСОБА_1 , починаючи з 2016 року періодично проходив стаціонарне та амбулаторне лікування з приводу захворювань, які в подальшому визнані професійними.
Таким чином, період виникнення професійних захворювань у ОСОБА_1 припадає на період перебування в трудових відносинах з відповідачем.
В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного 18 січня 2021 року зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань у позивача виявлено не було.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Оскільки позивачу первинно, висновком МСЕК, встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності безстроково, тобто, встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 січня 2021 року, професійні захворювання ОСОБА_1 виникли у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів – важкості праці та пилу фіброгенної дії. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю мязів рук та плечового поясу) – фактична величина 88,6 – 162,9 при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю мязів рук та плечового поясу – фактична величина 43,3 – 124 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується – фактична величина 15 – 35 кг при нормативному значені 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів 45% зміни при нормативному значенні до 30 градусів - 25 % зміни. Нахили корпусу 90 – 200 разів за зміну, при нормативному значенні 51 – 100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 82 – 85 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.
Отже, роботодавець Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 січня 2021 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. 
Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач, будучи обізнаним про свій стан здоров?я, з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.
Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.              
Таким чином, судом вірно встановлено порушення Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 140 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності, із встановленням інвалідності третьої групи. 
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 65% безстроково та визнання людиною з інвалідністю третьої групи безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується виписним епікризом, що міститься в матеріалах справи, в якому зафіксований нестійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями. 
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги про те, що у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19 суд дійшов висновку, що якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу, колегією суддів відхиляються з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що, відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. 
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Не приймаються колегією суддів й доводи апеляційної скарги відповідача про надання Державною податковою службою України, індивідуальної податкової консультації від 03 вересня 2021 року якою роз`яснено, що у випадку, коли за рішенням суду сума відшкодування моральної шкоди, спричиненої життю та здоров?ю, більша, аніж 4-х кратний мінімальний розмірі заробітної плати, то це є доходом, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, оскільки суду не надано вказану консультацію.
За таких обставин, правові підстави для зміни формування висновку суду першої інстанції щодо питання застосування положень підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю, відсутні.
Так, порядок надання індивідуальних податкових консультацій регламентовано розділом 3 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ зі змінами та доповненнями.
Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.
Надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.
Метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.
Разом із тим, податкова консультація обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.
Крім того, слід зазначити, що індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і не є обов?язковою для суду, та в самому тексті податкової консультації зазначено, що, з метою уникнення неоднозначного тлумачення норм податкового законодавства у частині оподаткування доходів фізичних осіб, необхідне детальне вивчення документів (матеріалав), які стосуються порушеного питання.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»  - залишити без задоволення.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

       Повне судове рішення складено 30 липня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: