ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 687/492/23
Провадження № 22-ц/4820/1469/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю представника позивача адвоката Теслі П.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №687/492/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах адвокатом Теслею Петром Олексійовичем, на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року (суддя Шинкоренко С.В., повне судове рішення складено 24 травня 2024 року) та додаткове рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 травня 2024 року (суддя Шинкоренко С.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування.
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував, що 24.03.2023 він прийняв спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначав, що крім нього також спадкоємцем за законом за правом представлення є ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем рідного брата позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ОСОБА_1 зазначив, що спадкодавець був власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , в якому з вересня 2022 року проживав також і позивач, який здійснював за спадкодавцем постійний догляд протягом останніх двох років з часу важкого захворювання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: доглядав; годував; придбавав ліки; привозив медсестру, яка ставила уколи; допомагав по господарству; проводив поточні косметичні ремонти в будинку - фактично повністю здійснював догляд за спадкодавцем, оскільки останній був у безпорадному стані.
Позивач зауважив, що інший спадкоємець за законом ОСОБА_2 , знаючи про безпорадний стан діда, самоусунулася від виконання свого обов`язку по догляду за ним, хоча знала про те, що він потребує догляду, фактично не приймала участі в догляді спадкодавця, його лікуванні, не надавала йому будь-яку допомогу, майже жодного разу не відвідувала його, не цікавилася станом здоров`я, не надавала матеріальну допомогу. Також, після смерті спадкодавця відповідачка фактично не приймала участі в його похованні, а тому остання не має права на спадкування за законом.
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023 року в задоволені заяви ОСОБА_4 про відвід судді Чемеровецького районного суду Хмельницької області Борсука В.О. відмовлено. Заяву про самовідвід головуючого судді Борсука В.О. задоволено. 
Розпорядженням голови Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 02 січня 2024 року справу №687/492/23 передано до Городоцького районного суду Хмельницької області.
Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 10 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Відмовлено у залученні до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Косінської Н.А. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову визнано неподаною і повернуто її позивачу.
Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Додатковим рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із цими рішеннями суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тесля П.О., оскаржив їх в апеляційному прядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, позивач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно надав критичну оцінку показам свідків сторони позивача, безпідставно взявши до уваги покази свідків сторони відповідача та визнав їх як допустимий доказ. 
Також, ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції помилково критично сприйняв та визнав недопустимими доказами довідку №37 від 17.01.2023, видана Гусятинським старостинським округом Кам`янець-Подільського району та акт від 03.04.2023 за підписом депутата територіальної громади ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в тій частині, що ОСОБА_2 участі у догляді та лікуванні за спадкодавцем ОСОБА_3 не приймала. Суд не пояснив у своєму рішенні, чому саме він сприйняв ці докази критично, обмежився тільки власними домислами та припущеннями, відповідно не зазначив причини визнання таких доказів недопустимими, знову ж таки обмежившись припущеннями, але реальних підстав для визначення таких доказів неприпустимими не вказав. 
Позивач вважає, що ним доведено наявність усіх необхідних підстав та надано докази на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною 5 статті 1224 ЦК України обставин, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані і потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Також, ОСОБА_1 зазначає, що додаткове рішення суду підлягає до скасування з тих підстав, що відповідачем та його представником в порушенні вимог пункту 8 частини 3 статті 178 ЦПК України у відзиві на позов не зазначено та не подано попередній (орієнтований) розмір судових витрат по справі, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Окрім того, відповідач та представник відповідача посилаються на норму частини 8 статті 141 ЦПК України, але до закінчення судових дебатів у справі не зробили відповідної заяви щодо подання доказів на підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги. Також, сторона відповідача до заяви про ухвалення додаткового рішення не надала квитанцію до прибуткового касового ордеру адвоката про здійснення оплати суми, яку вона зазначила, як цього вимагає Закон, відтак неможливо ствердити, що такий розмір коштів був сплачений клієнтом адвокату.
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тесля П.О., просить скасувати оскаржувані рішення та прийняте нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Назарчук Р.В., погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволені апеляційної скарги. Відповідачка зазначає, що як і позовна заява так і апеляційна скарга є необґрунтованими, оскільки як позивач та його представник намагаються усунути відповідачку від права на спадкування лише зі слів свідків, які хоч і проживають в маленькому селі, де дуже мало людей, однак на відстані від будинку померлого, про що самі і стверджували. Відповідачка зазначає, що в даному населеному пункті залишились проживати переважно люди похилого віку, які через стан здоров`я позбавлені можливості відвідувати судові засідання і позивачу це добре відомо. 
ОСОБА_2 звертає увагу, що позивач у своїх поясненнях на запитання суду першої інстанції стверджувально відповідав, що відповідачка постійно приїжджала, але до померлого не заходила, хоча згідно позовних вимог та пояснень представника позивача, відповідачка не приїздила до свого дідуся. 
Також, ОСОБА_2 вказує на те, що актом про фактичне місце проживання особи підтверджується лише факт проживання особи без реєстрації за певною адресою і жодним чином цей акт не має містити суб`єктивні твердження свідків, хто перебував та в якому стані, давати свої медичні висновки щодо втрати особою зору та слуху чи ні, тощо. Відповідачка вважає, що судом першої інстанції на виконання вимог статті 89 ЦПК України оцінено показання свідків, допитаних у цій справі та письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
ОСОБА_2 вказує, що так як усунення від права на спадкування може застосовуватись лише в крайньому випадку з урахуванням характеру поведінки особи і не може ґрунтуватись лише на поясненнях свідків, тому вважає, що рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14.05.2024 є законним і обґрунтованим.
Також, на думку відповідачки, законним та обґрунтованим є і додаткове рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30.05.2024, згідно якого суд вважав безпідставною позицію представника позивача про те, що факт неподання попереднього (орієнтовного) розміру судових витрат є підставою для відмови у їх стягненні судом, оскільки це суперечить правовій позиції, висловленій Верховним Судом у справах №922/676/21 від 14.12.2021, №905/716/20 від 08.04.2021. Крім того, представником відповідачки подано суду акт приймання-передачі виконаних/наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №2 від 28.09.2023, у якому відображено вид наданих послуг та їх вартість, також остаточна сума, сплачена клієнткою 19500 грн.
Представник позивача адвокат Тесля П.О. підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених та просять її задовольнити.
Відповідачка та її представник до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Від представника відповідачки адвоката Назарчука Р.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі ОСОБА_2 . 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення відповідають вимогам статті 263 ЦПК України. 
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача та дідусь відповідачки ОСОБА_3 в с. Гусятин, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, що підтверджується копією спадкової справи №30/2023, заведеної після смерті ОСОБА_3 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копією свідоцтва про народження відповідачки та копією свідоцтва про шлюб щодо зміни прізвища (т.1 а.с. 37-49).
24.03.2023 позивач, як спадкоємець першої черги, та 31.03.2023 відповідачка, як спадкоємець першої черги за правом представлення, звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 38, 44 зворот). 
Як слідує із спадкової справ до складу спадкового майна входить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка за кадастровим номером 6825282301:01:001:0334 площею 0,2005 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка за кадастровим номером 6825282300:01:001:0006 площею 1,747 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гусятинського старостинського округу, Кам?янець-Подільського (колишнього Чемеровецького) району, Хмельницької області (т.1 а.с. 38-49).
Постановляючи оскаржуване судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності необхідної сукупності умов, що б могли бути підставою для усунення відповідачки від права на спадкування, а саме: про існування у спадкодавця потреби у допомозі саме від ОСОБА_2 , а також умисного ухилення останньої від надання допомоги ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в силу похилого віку (92 роки) перебував у безпорадному стані. 
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У частині 5 статті 1224 ЦК України зазначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Частиною 1 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. 
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина 1 статті 1266 ЦК України).
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило частини 5 статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 337/6000/15-ц, від 4 липня 2018 року в справі № 404/2163/16-ц, від 29 червня 2021 року в справі № 750/9209/20-ц.
Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року в справі № 712/4709/15-ц, від 4 березня 2019 року в справі № 321/1573/17-ц, від 17 липня 2019 року в справі № 676/5086/15-ц, від 29 червня 2021 року в справі № 750/9209/20-ц.
Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.
Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Позбавлення особи права на спадкування – це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).
Оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України, подані учасниками справи письмові докази та показання свідків, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спадкодавець ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребував допомоги саме від відповідачки, а остання умисно ухилялася від надання такої допомоги, у зв`язку із чим відсутні підстави для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті її діда ОСОБА_3 .
Голослівними є, на думку колегії судів, аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: критично оцінено показання свідків сторони позивача та упереджено прийнято показання свідків сторони відповідача, оскільки ці докази були предметом дослідження суду першої інстанції, яким у відповідності із вимогами статті 89 ЦПК України районним судом, в сукупності із іншими доказами, дано оцінку. І ці доводи зводяться до незгоди позивача із оцінкою доказів судом першої інстанції.
Адже самі по собі покази допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребував сторонньої допомоги, а доглядав його позивач, не підтверджують умисного ухилення ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві такої допомоги.
Посилання ОСОБА_1 на неврахування судом першої інстанції доведення ним належними доказами позовних вимог та підтверджено одночасне настання всіх передбачених частиною 5 статті 1224 ЦК України обставин, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
Як підтверджує стала практика Верховного Суду, лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця і за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування.
Разом з тим, оцінивши надані учасниками справи та їх представниками письмові докази: копію спадкової справи, заведеної до майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; довідку №37 від 17.01.2023, виданої Гусятинським старостинським округом Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області; копію довідки №125 від 23.03.2023, виданої Гусятинським старостинським округом Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області; акту встановлення фактичного місця проживання від 03.04.2023; виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 від 03.04.2023 та від 22.07.2020 та показання свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку недоведеність позивачем умисного ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця ОСОБА_2 .
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що спадкодавець звертався до відповідачки за відповідною допомогою та про те, що ОСОБА_1 ініціював питання участі відповідачки у догляді за померлим ОСОБА_3 . 
Отже, встановивши, що відповідачка не вчиняла умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та, виходячи із відсутності усіх умов, передбачених частиною 5 статті 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.
Щодо додаткового рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 травня 2024 року.
Представником відповідачки 17 травня 2024 року подано заяву про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19500 грн.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Зазначене узгоджується із положенням частини 1 статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.
Тобто, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
І на підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідачки 17.05.2024 надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 28.09.2023; договір про надання правничої допомоги №2 від 28.09.2023; акт приймання-передачі виконаних/наданих послуг від 16.05.2024 до договору про надання правничої допомоги №2 від 28.09.2023, у якому відображено вид наданих послуг та їх вартість, також остаточна сума, сплачена клієнткою – 19500 грн (т. 1 а.с. 116, т.2 а.с.54-56).
Суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення виходив із рівня складності вказаної справи, обсягу виконаних робіт, врахував значення вказаної справи для сторін, заперечення позивача щодо стягнення витрат, понесених відповідачкою на оплату правничої допомоги, середній рівень цін на аналогічні послуги на ринку юридичних послуг та прийшов до висновку про наявність законних підстав для стягнення витрат, понесених на оплату правничої допомоги в розмірі 16000 грн.
Колегія суддів погоджується із таким висновком районного суду та вважає, що ОСОБА_2 та її представником надано достатні та необхідні докази на підтвердження понесених стороною витрат на оплату правничої допомоги, а стягнута сума у розмірі 16000 грн є доведеною, документально обґрунтованою та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Посилання ОСОБА_1 на неврахування судом першої інстанції, що відповідачка до заяви про ухвалення додаткового рішення не подала квитанцію до прибуткового касового ордеру адвоката про здійснення оплати суми вартості правничої допомоги не заслуговують на увагу, адже як вбачається зі змісту пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається (зокрема) на підставі відповідних доказів щодо вартості обсягу наданих послуг і виконаних робіт, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. А відповідно до п. 4.10. договору про надання правничої допомоги №2 від 28.09.2023 підписанням акту приймання - передачі виконаних робіт/наданих послуг підтверджується виконання робіт/надання послуг адвокатом клієнту, а також підтверджується факт оплати в готівковій формі виконаних робіт/наданих послуг клієнтом адвокату, акт приймання – передачі виконаних робіт/наданих послуг (додаток до договору) є невід`ємною частиною договору. 
Не приймаються колегією суддів і аргументи ОСОБА_1 про те, що сторона позивача була позбавлена можливості заперечити підставність розміру судових витрат через те, що відповідачкою не подано попередній (орієнований) розмір судових витрат.
Відповідно до статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, №905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. 
Тобто, сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Також, голослівними є доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка та її представник порушили положення частини 8 статті 141 ЦПК України, адже судом першої інстанції вірно встановлено і це підтверджено записом судового засідання від 14.05.2024, що представником ОСОБА_14 в судових дебатах зроблено заяву про те, що докази понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу будуть поданні протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав відшкодування понесених ОСОБА_2 витрат на оплату професійної правничої допомоги на позивача.
Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення ОСОБА_1 обставин справи, переоцінки доказів, що були предметом судового розгляду і яким суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для скасування рішень суду першої інстанції, що постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в його інтересах адвокатом Теслею Петром Олексійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року та додаткове рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 липня 2024 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай