П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 483/630/24	
          
          Головуючий в 1 інстанції: Рак Л.М.
          Дата і місце ухвалення 18.06.2024 р., м. Очаків
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Федусика А.Г,
                                        Шевчук О.А.,
за участю секретаря –     Челак Р.Г., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська область) на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська область) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:
17.05.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська область), в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 08.05.2024 року № 001027, згідно якої її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 153 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 червня 2024 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська область) подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.
В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що не погоджується з твердженням суду першої інстанції стосовно того, що до посадових обов`язків позивача не входить охорона зелених насаджень. Як вказав апелянт, згідно п. 2.2 ІІ Розділу Положення про старосту зазначено, що «Порядок організації роботи старости визначається Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими актами законодавства України», тобто під час провадження своєї діяльності староста повинен керуватися Законами України та іншими нормативно-правовими актами, які діють на території України, до яких також належать Закон України «Про благоустрій населених пунктів», Закону України «Про рослинний світ», Постанови КМУ №1045 від 01.08.2006 року «Про затвердження Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах» та ін.
Апелянт також зазначив, що законодавством передбачені випадки видалення зелених насаджень і таке видалення може проводитися лише після отримання документу, який посвідчує право на проведення таких робіт.
В апеляційній скарзі зазначено, що згідно з пунктом 2 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 року № 1045 (далі - Порядок), видалення зелених насаджень здійснюється у разі знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев, а також самосійних і порослевих дерев з діаметром кореневої шийки не більш як 5 сантиметрів; ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації. Видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі компетентний орган) на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7-10 цього Порядку). Апелянт вказав, що пунктом 2.3 Розділу ІІ Положення про старосту передбачено, що староста є членом виконавчого комітету Чорноморської сільської ради за посадою.
Таким чином 07.05.10.2024 року близько 16:16 год. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища державної екологічної інспекції Мілько І.О. відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення № 001027 за ст. 153 КУпАП (Знищення або пошкодження зелених насаджень або інших об`єктів озеленення в межах населених пунктів та за їх межами, що не віднесені до лісового фонду) та в подальшому згідно постанови від 08.05.2024 року №001027 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 153 КУпАП у вигляді штрафу.
З огляду на зазначене апелянт вважає, що оскаржувана позивачем постанова є правомірною та скасуванню не підлягає. 
Враховуючи зазначене, апелянт просить скасувати рішення Очаківського міськрайонного суду від 18.06.2024 року і ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:
Судом встановлено, що 07.05.2024 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) ОСОБА_2 було складено відносно т.в.о. старости Кам`янського  старостинського округу протокол про адміністративне правопорушення №001027 за ст.153 КУпАП.
У поясненнях, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вказала, що з протоколом вона не згодна, хто проводив спил дерев вона не знає. Також позивач зазначила, що в її посадові обов`язки не входить охорона зелених насаджень.
За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, 08.05.2024 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) Мілько Ілоною Олександрівною було винесено постанову № 001027 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.
У змісті постанови про накладення адміністративного стягнення вказано, що 07 травня 2024 року о 16 год. 16 хв., під час здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням природоохоронного законодавства в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснила без відповідного дозволу пошкодження двох дерев породи тополь до ступеня припинення росту, діаметром у корі біля шибки кореня 37 см та 40 см., що є порушенням ст. 42 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст. 40 Закону України «Про рослинний світ.
Згідно оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 153 КУпАП.
Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови, ОСОБА_1 оскаржила її в судовому порядку.
Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях позивачки відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 153 КУпАП, оскільки факт знищення або пошкодження ОСОБА_1 зелених насаджень або інших об`єктів озеленення в межах населених пунктів та за їх межами, що не віднесені до лісового фонду відповідачем не доведений, та судом не встановлений.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 , з огляду на наступне:
Відповідно до п.2 ч.1 ст.16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005р. №2807-IV (далі - Закон №2807-IV) на об`єктах благоустрою забороняється, зокрема, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо.
Згідно ч.3 ст.28 Закону №2807-IV видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, отримані відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», є підставою для видалення зелених насаджень після обстеження земельної ділянки та складання акта обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню. У цьому разі видалення зелених насаджень не потребує дозволу (ордера). Відновна вартість визначається на підставі акта обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню, та сплачується до прийняття об`єкта в експлуатацію. Розмір відновної вартості видалених зелених насаджень зменшується на суму, передбачену проектною документацією на озеленення території.
Частинами 4 та 5 статті 28 Закону №2807-IV передбачено, що негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.
У містах та інших населених пунктах ведеться облік зелених насаджень та складається їх реєстр за видовим складом та віком.
Облік зелених насаджень проводиться органами місцевого самоврядування.
Процедуру видалення дерев, кущів, газонів і квітників на території населеного пункту передбачено Порядком видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006р. №1045 (далі - Порядок №1045).
Пунктом 2 Порядку №1045 передбачені випадки здійснення видалення зелених насаджень. Таке видалення здійснюється у разі: виконання підготовчих і будівельних робіт на об`єктах відповідно до статей 35-37 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”; знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев, а також самосійних і порослевих дерев з діаметром кореневої шийки не більш як 5 сантиметрів; ліквідації аварійної ситуації на інженерних мережах населеного пункту; відновлення світлового режиму в житловому приміщенні, що затіняється деревами; проведення ремонтних та експлуатаційних робіт в охоронній зоні повітряних ліній електропередачі, на трансформаторній підстанції і розподільному пункті системи енергопостачання, мережі водо-, теплопостачання та водовідведення, телекомунікаційній і кабельній електромережі; досягнення деревом вікової межі; провадження господарської діяльності на території розсадників з вирощування декоративних дерев та кущів; ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації.
За положеннями п. 3 Порядку № 1045, видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється:
за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - компетентний орган) на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7-10 цього Порядку);
на підставі документів, визначених статтями 35-37 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”.
За наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається.
За змістом наведених положень Порядку №1045, видалення зелених насаджень може відбуватись на підставі попередньо отриманого ордеру компетентного органу, а також на підставі документів, визначених статтями 35-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Статтею 42 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні, зокрема, у  знищенні або пошкодженні зелених насаджень чи інших об`єктів озеленення населених пунктів, крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону.
Згідно ст. 40 Закону України «Про рослинний світ», відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема,  у протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу.
Статтею 153 КУпАП передбачена відповідальність за знищення або пошкодження зелених насаджень, окремих дерев, чагарників, газонів, квітників та інших об`єктів озеленення в межах населених пунктів, невжиття заходів для їх охорони, а також самовільне перенесення в інші місця під час забудови окремих ділянок, зайнятих об`єктами озеленення; пошкодження дерев і чагарників за межами населених пунктів, що не віднесені до лісового фонду, або їх незаконна порубка.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Слід також зазначити, що за положеннями ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Південно-Західного округу встановлено порушення ОСОБА_1 вимог ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», п. 4.2, 5.8 Правил утримання зелених насаджень населених пунктів України, ст. 10 Закону України «Про рослинний світ», що виразилось у здійсненні без відповідного дозволу пошкодження двох дерев до ступеня припинення росту, що і стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 153 КУпАП.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005р. №2807-IV (далі - Закон №2807-IV) на об`єктах благоустрою забороняється, зокрема, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо.
За положеннями п. 4.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року № 105, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 27 липня 2006 р. за № 880/12754, на об`єктах благоустрою зеленого господарства забороняється, зокрема, самовільно влаштовувати городи, пошкоджувати дерева, кущі, квітники, газони.
Пунктом 5.8 зазначених вище Правил передбачено, що догляд за  зеленими  насадженнями на вулицях, площах, бульварах, майданах повинен проводитися спеціалізованими підприємствами, організаціями зеленого господарства, які укомплектовані спеціальною технікою та механізмами, кваліфікованими спеціалістами, на умовах договору з балансоутримувачем.
Згідно ст. 10 Закону України «Про рослинний світ», спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки.
З огляду на опис вчиненого правопорушення, який міститься у протоколі, складеному відносно позивачки та у постанові про накладення адміністративного стягнення, відповідач мав встановити та підтвердити належними та достатніми доказами той факт, що подія правопорушення мала місце та що правопорушення вчинено саме ОСОБА_1 , а не будь-якою іншою особою.
При цьому, як зазначалось вище, позивач не визнала своєї вини у вчинені інкримінуємого їй правопорушення, про що вказала у поясненнях, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, та зазначила, що їй не відомо ким здійснено знищення (спил) дерев.
В даному випадку відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу у підтвердження вчинення правопорушення, яке виразилось у пошкодженні без відповідного дозволу двох дерев, саме ОСОБА_1 .
При цьому слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не є об`єктивним та достатнім доказом вчинення особою правопорушення, адже він лише відображає подію та кваліфікацію правопорушення з точки зору посадової особи, яка складає протокол. 
З огляду на зазначене вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, що виразилось у пошкодженні без відповідного дозволу двох дерев, відповідальність за яке передбачена ст. 153 КУпАП України, наслідком чого є визнання оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення № 001027 від 08.05.2024 року протиправною та її скасування із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Доводи апелянта, зазначені в обґрунтування правомірності притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, про те, що до посадових обов`язків позивача входить охорона зелених насаджень є безпідставними та не приймаються до уваги колегією суддів, з огляду на те, що позивачку згідно оскаржуваної постанови притягнуто до відповідальності саме за «здійснення без відповідного дозволу пошкодження двох дерев», тобто відповідачем визначено, що об`єктивна сторона правопорушення, яке в даному випадку інкримінується позивачці, полягає саме в здійсненні нею пошкодження дерев, а не в невжитті заходів для охорони зелених насаджень, окремих дерев, чагарників, газонів, квітників та інших об`єктів озеленення в населених пунктах.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують.
Що стосується посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилось у встановленні меншого строку на подачу відзиву на позов, ніж передбачено нормами процесуального права, колегія суддів зазначає наступне:
Згідно ч. 1 ст. 162 КАС України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.
Положеннями частини 5 статті 162 КАС України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
В свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що Кодексом адміністративного судочинства України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Так, частиною 1 статті 286 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
З огляду на зазначене, при розгляді даної категорії справ не може застосовуватись  загальний строк, встановлений КАС України для подання відзиву на позов, оскільки він суттєво перевищує передбачений законом строк для розгляду таких справ.
Для забезпечення стороні права на подачу відзиву на позов суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази.
В даному випадку ухвалою про відкриття провадження у справі, яка була постановлена судом першої інстанції 20.05.2024 року було призначено розгляд справи на 27.05.2024 року, а також встановлено відповідачу п`ятиденний строк для подачі відзиву на позов, що, на думку колегії суддів, з урахуванням встановлених строків розгляду даної категорії справ є достатнім для реалізації відповідачем наданого йому права на подачу відзиву на позов.
Згідно наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача у справі, примірник ухвали про відкриття провадження у справі отримано Державною екологічною інспекцією Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) 20.05.2024 року о 15:08 год.
Враховуючи зазначене, а також особливості розгляду даної категорії справ, що полягають у скорочених строках їх розгляду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та забезпечено право відповідача на подачу відзиву на позов, яким останній не скористався (відзив був поданий відповідачем засобами підсистеми «Електронний суд» лише 17.06.2024 року (надійшов до суду 18.06.2024 року) без обґрунтування причин неможливості подання відзиву у визначені судом строки). 
Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що доводи, викладені у відзиві на позов є аналогічними доводам, які зазначені у поданій відповідачем апеляційній скарзі, і ним надана правова оцінка судом апеляційної інстанції.
З огляду на все вищезазначене, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) залишити без задоволення, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                       А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                           А.Г. Федусик 

Суддя:                                                                                          О.А. Шевчук