РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 561/349/24
Провадження № 22-ц/4815/917/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий-суддя – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М., 
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.
учасники справи: 
позивач – виконувач обов`язків керівника Вараської окружної прокуратури 
Олександр Лис в інтересах держави в особі Локницької сільської ради, відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Яскевича Федора Олександровича на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2024 року (ухвалене у складі судді Снітчук Р.М., повний текст рішення складено 24 травня 2024 року) у справі за позовом виконувача обов`язків керівника Вараської окружної прокуратури Олександра Лиса в інтересах держави в особі Локницької сільської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державних реєстрацій та повернення земельної ділянки, -

       в с т а н о в и в :

27 лютого 2024 року виконувач обов`язків керівника Вараської окружної прокуратури Олександр Лис звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державних реєстрацій та повернення земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом Головного управлінням Держгеокадастру у Рівненській області № 17-669\16-18-СГ від 23 березня 2018 року за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності передано у приватну власність відповідача земельну ділянку за кадастровим номером 5622284800:05:000:0205, площею 0,0871 га, для індивідуального садівництва. 
Вказує, що зазначена земельна ділянка знаходиться в межах 100 метрової охоронної зони водного об`єкта – озера Омит, розташована на території Локницької сільської ради, є прибережною захисною смугою, належить до земель водного фонду та відповідно до положень ст. 83, 84 ЗК України не може передаватися у приватну власність.
13.02.2024 року Вараська окружна прокуратура в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звернулася з листом за № 52-345вих-24 до Локницької сільської ради щодо встановлених порушень земельного та водного законодавства, а також надання інформації про вжиті заходи, спрямовані на захист інтересів держави з метою повернення їй спірної земельної ділянки. 
Із відповіді Локницької сільської ради від 13.02.2024 р. № 119 вбачається, що органом місцевого самоврядування не вживалися заходи щодо усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою.
Оскільки вимогу прокурора усунути допущені порушення Локницька сільська рада не виконала, за захистом інтересів держави звернувся прокурор.
Просив суд усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0871 га, кадастровий номер 5622284800:05:000:0205, шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, державної реєстрації вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, а також зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку територіальній громаді та вирішити питання розподілу судових витрат. 
Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2024 року позов виконувача обов`язків керівника Вараської окружної прокуратури О. Лиса в інтересах держави в особі Локницької сільської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державних реєстрацій та повернення земельної ділянки задоволено.
Усунуто перешкоди у здійсненні Локницькою територіальною громадою в особі Локницької сільської ради права користування та розпорядження шляхом: 
скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0871 га, кадастровий номер 5622284800:05:000:0205 (реєстраційний номер: 1572202556222, індексний номер рішення: 41514712), з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку;
скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5622284800:05:000:0205, площею 0,0871 га;
зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5622284800:05:000:0205, площею 0,0871 га, Локницькій територіальній громаді в особі Локницької сільської ради.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Рівненської обласної прокуратури 9084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що надання відповідачу у приватну власність земельної ділянки, яка знаходиться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Яскевич Ф.О. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не доведено факту знаходження земельної ділянки за кадастровим номером 5622284800:05:000:0205, у межах прибережної захисної смуги з огляду на наступне.
Протокол огляду земельної ділянки від 05.02.2024 року не підписано геодезистом ОСОБА_2 , жодних даних про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах 100 метрової охоронної зони, водного об`єкта озера Омит протокол не містить, не вказано, який саме СРS прилад використовувався при здійсненні вимірювання 100 метрової прибережної захисної смуги, його серію, номер, марку, проведення повірки (свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки), його сертифікації в установленому порядку та інше.
Протокол огляду земельної ділянки від 05.02.2024 року, складений в рамках кримінального провадження №42024185550000006 за ч. 1 ст. 358 КК України за участі геодезиста ОСОБА_2 із схемою до нього не може бути визнано допустимим доказом у справі.
Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області відділу № 6 управління надання адміністративних послуг (вих. 3224/417-24-0.60.6 від 05.04.2024 року), прибережні захисні смуги встановлені відповідно до технічної документації по встановленню водоохоронних зон і прибережних смуг малих річок і водоймищ Зарічненського (нині Вараського) району Рівненської області, яка зареєстрована у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель за № 1981МФ23РВЗР000001.
Дана технічна документація, яка розроблена Рівненським філіалом "Укрземпроект" у 1981 році на даний час є чинною. Відповідно до даної документації середня ширина прибережної смуги для водного об`єкта озера Омит становить 50 метрів.
Публічна кадастрова карта України, як складова Національної кадастрової системи почала діяти з 1 січня 2013 року після набрання чинності Законом України "Про Державний земельний кадастр", прийнятого Верховною Радою України 07.06.2011 року.
Разом з тим, за відсутності проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги озера Омит, відомості з Державної публічної карти України, на які посилається позивач можуть містити лише відомості щодо умовної прибережної захисної смуги.
При цьому належні планово-картографічні матеріали, які б містили обов`язкове чітке відображення відомостей, визначених статтею 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр", суду не подано.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
18 липня 2024 року Вараська окружна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, у якому той покликається на законність рішення суду.
Вказує, що огляд, спірної земельної ділянки, проводився під час зимового меженного періоду, а отже межі прибереженої захисної смуги озера Омит, в ході проведення огляду визначені з дотриманням вимог Водного кодексу України.
Огляд 05.02.2024 року проводився за межами земельних ділянок, що перебувають у приватній власності про, що зокрема зазначено у протоколі. При цьому, в ході проведення огляду залученим спеціалістом - сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_2 , з використанням спеціальних приладів проведено вимірювання 100-метрової відстані від урізу води озера Омит, визначено межі прибережної захисної смуги, а також встановлено фактичне розташування спірної земельної ділянки відносно охоронної зони вздовж водного об`єкту.
Враховуючи те, що в ході проведення огляду безпосередньо земельна ділянка 5622284800:05:000:0205 не оглядалась, а лише було зафіксовано її розташування відносно охоронної зони вздовж водного об`єкту, вимоги ч. 2 ст. 237 КПК України порушено не було, а тому підстави для визнання цього протоколу огляду недопустим доказом відсутні.
Твердження відповідача про те, що протокол огляду не підписаний геодезистом ОСОБА_2 с безпідставним, оскільки на другому аркуші протоколу наявний її підпис, а також підпис спеціаліста наявний на додатку до протоколу – схемі розташування земельних ділянок.
В ході проведення огляду  ОСОБА_2  використовувався приймач GNSS NetBOX2 зав. №Т08R31116505555, якість якого зокрема підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки від 18.05.2023 року.
Крім того, на запит окружної прокуратури, спеціалістом - сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_2 здійснено нанесення 50 метрової зони від урізу води озера Омит на схемі розміщення земельних ділянок, складену за координатами, отриманими в ході огляду місця події від 05.02.2024 року. Так, відповідно до отриманої в результаті цього інформації земельна ділянка 5622284800:05:000:0205 взагалі розташована в межах 50 метрів від урізу води озера Омит.
Додає, що факт знаходження спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги підтверджується також відомостями з Публічної кадастрової карти України (шари аналітичні: умовна прибережна захисна смуга), розміщеними на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, згідно з якими земельна ділянка з кадастровим номером 5622284800:05:000:0205 повністю накладається на прибережну захисну смугу водного об`єкта.
З набранням законної сили Водним кодексом України, положення технічної документації по встановленню водоохоронних зон і прибережних смуг малих річок і водоймищ Зарічненського району Рівненської області, що зареєстрована у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель за №1981МФ23РВЗР000001, в частині встановлення прибережної смуги для озера Омит втратили законну силу.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17-669/16-18-СГ від 23 березня 2018 року затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0871 га (кадастровий номер 5622284800:05:000:0205 для індивідуального садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Омитської сільської ради Зарічненського району Рівненської області (а.с. 25).
04.06.2018 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5622284800:05:000:0205, площею 0,0871 га для індивідуального садівництва, за адресою: Рівненська область, Зарічненський район, Омитська сільська рада, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 47).
02 лютого 2024 року прокурором було внесено відомості в ЄРДР за № 42024185550000006 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за фактом внесення неправдивих відомостей до проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передання їх у власність, а саме щодо відсутності на земельних ділянках прибережної захисної смуги.
У ході досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером 5622284800:05:000:0205 розташована у прибережній захисній смузі водного об`єкта – озера Омит, що на території Локницької сільської ради.
Факт перебування вказаної земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги, підтверджується зокрема протоколом огляду від 05.02.2024 року проведеним у межах кримінального провадження, СВ ВП № 2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області, із залученням сертифікованого інженера – землевпорядника ОСОБА_2 ..
У ході проведення огляду залученим спеціалістом - сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_2 , з використанням спеціальних приладів проведено вимірювання 100-метрової відстані від урізу води озера Омит, визначено межі прибережної захисної смуги, а також встановлено фактичне розташування спірної земельної ділянки відносно охоронної зони вздовж водного об`єкту (а.с. 134-135).
Під час проведення огляду  ОСОБА_2  використовувався приймач GNSS NetBOX2 зав. №Т08R31116505555, якість якого зокрема підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки від 18.05.2023 року (а.с. 130-131).
Окрім того,  ОСОБА_2 здійснено нанесення 50 метрової зони від урізу води озера Омит на схемі розміщення земельних ділянок, складену за координатами, отриманими в ході огляду місця події від 05.02.2024. Так, відповідно до отриманої в результаті цього інформації земельна ділянка 5622284800:05:000:0205 розташована в межах 50 метрів від урізу води озера Омит.
Факт знаходження спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги підтверджується також відомостями з Публічної кадастрової карти України, розміщеними на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, згідно з якими земельна ділянка з кадастровим номером (а.с. 115, 116).
Частинами першою, другою статті 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться   в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі водного фонду (пункт "є" частини першої статті 19 ЗК України).  
За положеннями частини першої статті 58 ЗК України (тут і надалі – у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та статті 4 Водного кодексу України (далі – ВК України), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
До земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 га – 25 м; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 га – 50 м; для великих річок, водосховищ на них та озер – 100 м (частина друга статті 88 ВК України, пункт 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173 (далі – Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів)).
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (стаття 61 ЗК України, статті 89 
ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачено нормами закону. Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон. 
Надання у власність або користування земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахувань обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.
Такі ж за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 310/5834/13 та від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16 (провадження № 14-181цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13 (провадження № 14-452цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19), від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14 (провадження № 14-740цс19) вирішувалось питання визначення належного способу захисту права власності на земельну ділянку водного фонду та зроблено висновок, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу.
Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку варто розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.
Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).
Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (абзац п`ятий пункту 143), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).
Звертаючись до суду з позовом, прокурор зазначив, що спірна земельна ділянка як на момент її відведення, так і на час звернення до суду повністю накладається на прибережну захисну смугу водного об`єкта – озера Омит. Орган місцевого самоврядування не мав права передавати у приватну власність відповідачу спірну земельну ділянку, яка відноситься до земель водного фонду та знаходиться у межах прибережної захисної смуги озера Омит.
Вирішуючи спір у межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів, оцінених у їх сукупності, встановив факт розташування (повного накладення) спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5622284800:05:000:0205 на землях водного фонду, а саме на 100-метровій прибережній захисній смузі озера Омит.
Жодних доказів на спростовування вищезазначеного факту розташування земельної ділянки в прибережній захисній смузі ОСОБА_1 не подано.
Ним не заявлялося клопотань про призначення відповідної земельно-технічної експертизи у справі.
Задовольняючи позов виконувача обов`язків керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Локницької сільської ради, місцевим судом проаналізовано правомірність втручання держави у мирне володіння ОСОБА_1 його майном та застосовано "трискладовий тест" оцінки відповідного втручання згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Зміст "трискладового тесту" для оцінки відповідності втручання у право власності європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) справедлива рівновага між інтересами захисту права власності та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря). Невідповідність втручання у право власності хоча б одному із зазначених критеріїв свідчить про протиправність втручання навіть у разі дотримання національного законодавства та (або) присудження власнику компенсації.
Трискладовий тест, застосовуваний ЄСПЛ, використовується і в практиці українських судів, у тому числі Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом.
Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Таким чином, можна зазначити, що лише при дотриманні всіх критеріїв трискладового тесту можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим та виправданим. У свою чергу, з позиції ЄСПЛ, суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку конкретно вирішувати питання пропорційності з урахуванням контекстуальних обставин справи. 
Ураховуючи встановлені у справі обставини, а саме факт незаконної передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, яка знаходиться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки від відповідача законному розпоряднику земель даної категорії - Локницькій сільській раді є пропорційним втручанням у його право власності, яке ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Яскевича Федора Олександровича залишити без задоволення, а рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2024 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 09 серпня 2024 року.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.

Судді:                Боймиструк С.В.
       
               Ковальчук Н.М.