ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року 
м. Київ

справа № 580/7175/21
адміністративне провадження № К/990/22056/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Рибачука А.І., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 580/7175/21  
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року (ухвалене у складі головуючого судді Рідзеля О.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2022 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Кучми А.Ю., суддів: Аліменка В.О., Бєлової Л.В.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач), у якому просив:
- визнати протиправною викладену в листі від 15 березня 2021 року № 1414-1482/С-05/8-2300/21 відмову та бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоди зайняття ним підприємницькою діяльністю з 01 січня 1997 року до 31 грудня 1997 року, з 01 квітня 1998 року до 01 лютого 2000 року, з 01 січня 2004 року до 31 грудня 2010 року, з 01 січня 2015 року до 30 вересня 2015 року, з 01 квітня 2018 року до 01 червня 2020 року;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди зайняття ним підприємницькою діяльністю з 01 січня 1997 року до 31 грудня 1997 року, з 01 квітня 1998 року до 01 лютого 2000 року, з 01 січня 2004 року до 31 грудня 2010 року, з 01 січня 2015 року до 30 вересня 2015 року, з 01 квітня 2018 року до 01 червня 2020 року.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ПФУ в Черкаській області, всупереч вимог законодавства, не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення пенсії вищевказані періоди здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, за які ним сплачено відповідні внески.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3.          Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Черкаській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01 січня 1997 року до 31 жовтня 1997 року.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності з 01 січня 1997 року до 31 жовтня 1997 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн.
4.          Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що період здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з січня 1997 року по жовтень 1997 року підтверджений патентом від 15 грудня 1996 року серії НОМЕР_1 , а тому протиправно не зарахований відповідачем до його страхового стажу.
Однак, період з листопада по грудень 1997 року, з квітня 1998 року по січень 2000 року включно не підтверджений жодним доказом, а тому підстав для його врахування не має .
Згідно з даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) за період з 01 січня 2004 року до 01 січня 2011 року, з 01 січня 2015 року до 30 вересня 2015 року, з 01 квітня 2018 року до 01 червня 2020 року відсутня інформація про сплату позивачем страхових внесків, що є умовою для зарахування такого періоду до страхового стажу.
Тому відсутні підстави для зарахування вказаного періоду підприємницької діяльності позивача до його страхового стажу.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1    задоволено частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року змінено, викладено абзаци другий та третій резолютивної частини в наступній редакції:
«Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01 січня 1997 року до 31 грудня 1997 року та з 01 квітня 1998 року по 31 грудня 1998 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності з 01 січня 1997 року до 31 грудня 1997 року та з 01 квітня 1998 року по 31 грудня 1998 року».
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року залишено без змін.
6.          Суд апеляційної інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що сплата позивачем прибуткового податку за період січень 1997 року - грудень 1997 року підтверджується патентом від 15 грудня 1996 року серії НОМЕР_1 , а тому цей період протиправно незарахований до його страхового стажу.
Період з квітня 1998 року по грудень 1998 року також підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки сплата прибуткового податку за цей період підтверджується відповідними квитанціями, які наявні в матеріалах справи.
Апеляційний суд не прийняв до уваги посилання апелянта, що за всі спірні періоди ОСОБА_1 було сплачено страхові внески до бюджетного фонду, оскільки надані документи та твердження про відсутність заборгованості не підтверджують сплату таких платежів, жодного доказу, який би вказав на сплату таких внесків позивачем надано не було, як і не зазначено про неможливість подання таких доказів, чи відмови з боку суб`єкта владних повноважень у їх наданні. При цьому, відсутність заборгованості зі сплати страхових внесків не прирівнюється до її сплати.
Вирішив, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 1997 року до 31 грудня 1997 року та з 01 квітня 1998 року по 31 грудня 1998 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.          16 серпня 2022 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права. 
ОСОБА_1 наполягає на тому, що суди нижчих інстанцій порушили норми процесуального права розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі позивача та його представника. Наведене унеможливило повне з`ясування обставин справи.
Зауважує, що не було доведено належними доказами, зокрема, відомостями із особової картки платника податків ОСОБА_1 факту несплати ним податкових платежів з єдиного податку, а згодом єдиного внеску, за згадані періоди провадження підприємницької діяльності.  
Скаржник зазначив, що судами не прийнято до уваги висновок Верховного Суду України, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постановах від 26 жовтня 2018 року по справі № 643/20104/15-а та від 26 березня 2020 року по справі                                № 414/1864/16-а.
У цій постанові Верховний суд дійшов висновку, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
ОСОБА_1 вважає, що основною умовою зарахування періодів здійснення ФОП підприємницької діяльності до страхового стажу з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2017 року, яка передбачена чинним законодавством, є не подання позивачем пенсійної звітності до територіального підрозділу Пенсійного фонду України, а фактична сплата страхових внесків (єдиного внеску) до бюджету пенсійного фонду, незалежно від сплаченого розміру.
ГУ ПФУ в Черкаській області в листі від 14 грудня 2021 року підтвердило, що ОСОБА_1 сплатив фактично за всі періоди підприємницької діяльності страхові внески і в нього немає жодної заборгованості перед пенсійним фондом.
Посилається на невірне застосування судами положень Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637   (далі - Порядок № 637) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1) підчас визначення страхового стажу.
8.          За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценка С.Г., Рибачука А.І.
Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
07 листопада 2022 року до Верховного Суду від ГУ ПФУ в Черкаській області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення. 
Зазначив, що за період 2004 - 2010 роки позивачем не була подана звітність по сплаті єдиного податку, а тому у системі персонафікованого обліку відсутня інформація про страховий стаж позивача.
9.          Верховний Суд ухвалою від 05 серпня 2024 року призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження з 06 серпня 2024 року.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 22 травня 2020 року отримує пенсію за віком.
Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач з 23 грудня 1996 року до 22 січня 2018 року та з 19 березня 2018 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем.
На звернення ОСОБА_1 щодо зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності, ГУ ПФУ в Черкаській області в листі від 15 березня 2021 року               № 1414-1482/С-05/8-2300/21 повідомило, що до страхового стажу позивача зараховано періоди з 01 січня 1998 року до 31 березня 1998 року, з 01 лютого 2000 року до 31 грудня 2003 року, з 01 лютого 2011 року до 31 грудня 2014 року та з 01 жовтня 2015 року до 31 грудня 2017 року.
Не погоджуючись із частковим зарахуванням періодів здійснення підприємницької діяльності, позивач звернувся до суд з цим позовом.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
11.           Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції згідно зі статтею 341 КАС України здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до вимог касаційної скарги, колегія суддів КАС ВС переглядає постанову суду апеляційної інстанції лише в частині позовних вимог у задоволенні яких судами відмовлено.
Питанням на яке необхідно надати відповідь в межах касаційного перегляду даної справи є, чи має позивач право на зарахування періодів його підприємницької діяльності з 01 січня 1999 року до 01 лютого 2000 року, з 01 січня 2004 року до 31 грудня 2010 року, з 01 січня 2015 року до 30 вересня 2015 року, з 01 квітня 2018 до 01 червня 2020 року до його страхового стажу.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, 
Частина перша статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня року 2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до змісту частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджений «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»» зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
Пунктом 2.7 Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
Згідно із підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 21-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абз. 3 підп. 2 п. 2.1 Розділу 2 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Тобто законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Належними ж доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
12.          Суди нижчих інстанцій встановили, що позивач з 23 грудня 1996 року до 22 січня 2018 року та з 19 березня 2018 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем.
Під час призначення та обчислення позивачу пенсії за віком, пенсійним органом враховано періоди його підприємницької діяльності за які підтверджена сплата страхових внесків.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01 січня 1997 року до 31 жовтня 1997 року. 
Суд апеляційної інстанції вирішив, що зарахуванню до трудового стажу позивача підлягає й періоди листопад, грудень 2017 року та з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 1998 року.
Водночас суди погодились з діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року до 01 січня 2011 року, з 01 січня 2015 року до 30 вересня 2015 року, з 01 квітня 2018 року до 01 червня 2020 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про сплату позивачем страхових внесків.
Період з січня 1999 року по січень 2000 року також не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки відсутні докази сплати фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або сплати страхових внесків.
ОСОБА_1 в касаційній скарзі заперечує проти висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав зарахувати вказані періоди до його страхового стажу. В обґрунтування заперечень зауважує, що в листі від 14 грудня 2021 року ГУ ПФУ в Черкаській області повідомило його про відсутність заборгованості зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Колегія суддів КАС ВС погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо неврахування в якості доказу, на підтвердження сплати позивачем страхових внесків, листа ГУ ПФУ в Черкаській області від 14 грудня 2021 року.
Відповідно до норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, сплата страхових внесків до 01 липня 2000 року підтверджується довідкою Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року довідкою із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків
Разом з цим, позивач не надав ні до пенсійного органу, ні до судів нижчих інстанцій, під час розгляду цієї справи, вищезазначених документів, які б підтверджували саме сплату страхових внесків.
Колегія суддів КАС ВС зауважує, що твердження скаржника, що він сплачував страхові внески, але не подавав відповідної звітності про це, не були ним підтверджені належною первинно бухгалтерською документацією, банківськими виписками тощо.
Попри наявність листа відповідача про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості, у відзиві на касаційну скаргу ГУ ПФУ в Черкаській області заперечує про наявність підстав для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.
Крім того, в листі від 14 грудня 2021 року ГУ ПФУ в Черкаській області зауважило й на тому, що із 01 жовтня 2013 року функцію адміністрування єдиного соціального внеску Пенсійним фондом України передано до Державної податкової служби України, у зв`язку із введенням в дію Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04 липня 2013 року № 404-VII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04 липня 2013 року № 404-VII.
Таким чином лист відповідача від 14 грудня 2021 року не може бути належним доказом сплати позивачем єдиного соціального внеску за період з 01 жовтня 2013 року, оскільки відповідне адміністрування, з вказаного часу, вже здійснював податковий орган, а не пенсійний.
13.          Стосовно доводів скаржника про необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження, про що він зазначав в позовній заяві та апеляційній скарзі, колегія суддів КАС ВС зазначає про таке.
За приписами статті 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Відповідно до частини другої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з частиною третьою статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини четвертої статті 257 КАС України, яка кореспондується із частиною 4 статті 12 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).
Верховний Суд зазначає, що ця справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні згаданих статей, а тому суд, беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України чинники, може розглянути її як за правилами загального позовного провадження, так і за правилами спрощеного позовного провадження, якщо дійде такого висновку.
Суд першої інстанції вирішив за недоцільне розглядати цю справу за правилами загального позовного провадження та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Такі процесуальні дії суду першої інстанції не можуть вважатись порушенням норм   КАС України, у зв`язку з чим доводи касаційної скарги у цій частині Верховним Судом відхиляються.
Разом з цим, відповідно до положень статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на розгляд судом першої інстанції цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції не порушив норми процесуального права, розглянувши справу в порядку письмового провадження.
14.          Посилання скаржника на висновок Верховного Суду сформований у постановах від 26 жовтня 2018 року по справі № 643/20104/15-а та від 26 березня 2020 року по справі                                № 414/1864/16-а, також не приймається колегією суддів КАС ВС, як підстава для скасування оскаржуваних рішень, оскільки він не суперечить висновкам судів попередніх інстанцій.  
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій.
15.          Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни їх відсутні.
Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року та Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2022 року по справі                  № 580/7175/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                           Стрелець Т.Г.
Судді                                                                                                    Стеценко С.Г.
                                                                                                    Рибачук А.І.