ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 759/17678/22
провадження № 61-2299св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого  - | Луспеника Д. Д., |
суддів: | Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., | Гулька Б. І.,  Лідовця Р. А.,
учасники справи:
заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
заінтересована особа - Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Бузанов Дмитро Вікторович, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року у складі судді Ключника А. С. та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Слюсар Т. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви про встановлення факту, що має юридичне значення
У грудні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України, яка обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим) у них народилася дочка ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, виданими окупаційною владою, які не відповідають вимогам чинного законодавства України.
Посилаючись на те, що встановлення факту народження дітей на території України необхідно для отримання свідоцтв про народження, встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України, а також з метою реалізації належних дітям прав та свобод громадян України, заявники просили: 
встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у м. Сімферополі, АР Крим, Україна, а також встановити дані про її батьків: мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України;
встановити факт народження дитини чоловічої статі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у м. Сімферополь, АР Крим, Україна, а також встановити дані про її батьків: мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України.
Короткий зміст судових рішень  
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року заяву задоволено частково.
Встановлено факт народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дитини жіночої статі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополі АР Крим, Україна, для проведення державної реєстрації народження дитини у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану України.
Встановлено факт народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дитини чоловічої статі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у 
м. Сімферополі АР Крим, Україна, для проведення державної реєстрації народження дитини у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану України.
Зазначено відомості про батьків: мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України.
У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено. 
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України частково, суд першої інстанції, урахувавши необхідність визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо народження дітей, з метою захисту прав громадян України, дослідивши надані заявниками докази, дійшов висновку, що такі підтверджують факт народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополі АР Крим, дитини жіночої статі - ОСОБА_3 , батьком дитини зазначено ОСОБА_2 , а також факт народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сімферополі АР Крим, дитини чоловічої статі - ОСОБА_4 , батьком дитини зазначено ОСОБА_2 .
Водночас суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог заявників щодо внесення відомостей про те, що матір`ю дітей є ОСОБА_1 , оскільки зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, зокрема, згідно зі свідоцтвами про народження дітей їх матір`ю зазначено ОСОБА_5 .
Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження дітей, заявники також просили встановити відомості про батьків: мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України. 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів на підставі яких можна встановити відомості про ОСОБА_1 , як матір ОСОБА_3 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 
у м. Сімферополі АР Крим та ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 
у м. Сімферополі АР Крим.
Водночас апеляційний суд зазначив, що на порушення вимог частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог, зазначивши відомості про матір дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не звернувши увагу на те, що таких вимог заявники не заявляли.  
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи  
У лютому 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Бузанов Д. В., засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про встановлення факту народження дітей та відомостей стосовно батьків.
Як на підставу касаційного оскарження заявники посилаються на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 7 Закону України «Про громадянство України» та статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що зміна прізвища ОСОБА_6 відбулася у зв`язку із укладенням шлюбу, державна реєстрація якого не визнається державними органами України, а отже, заявники не довели, що у громадян України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися діти, про встановлення факту народження яких вони просять. 
Посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 759/7001/22, суди не звернули увагу на те, що у згаданій постанові також зазначено, що при наданні оцінки, зокрема свідоцтву про народження дитини, довідці медичного характеру як доказам, потрібно враховувати, що хоча такі документи не є юридично дійсними, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка не діє відповідно до українського законодавства, але de facto існує на тимчасово окупованій території, зафіксувала факт народження дитини. Правова оцінка документам, поданим заявником на підтвердження факту народження на тимчасово окупованій території України, зокрема документам, виданим органами та установами самопроголошених утворень, розташованих на окупованій території України, надається судом цивільної юрисдикції в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України в порядку статті 317 ЦПК України. Саме рішення суду про встановлення такого факту є підставою для державної реєстрації народження та для внесення відомостей про батьків дитини відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду.
Суди не дослідили зібрані у справі докази, а тому дійшли помилкового висновку про те, що неможливо підтвердити належність матері до громадянства України. Відмова у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту - народження дітей на тимчасово окупованій території впливає на визначення походження дітей, набуття ними громадянства України, незалежно від волі батьків отримувати паспорт громадянина України, встановлювати юридичний факт реєстрації шлюбу, як підставу для зміни прізвища з дівочого « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». Фактично до досягнення повноліття, без встановлення юридичного факту, діти будуть вважатися належними до громадянства Російської Федерації, що не відповідає волі заявників. 
Касаційна скарга містить клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: копії заяви про встановлення факту реєстрації шлюбу, копії свідоцтва про шлюб від 14 серпня 2015 року серії НОМЕР_1 .
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 16 лютого 2024 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Бузанов Д. В.,передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. 
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року (після усунення недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Бузанов Д. В.,з підстав, визначених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, витребувано із Святошинського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 759/17678/22; надано учасникам справи строк для подання відзиву. 
У травні 2023 року матеріали справи № 759/17678/22 надійшли до Верховного Суду.  
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є  неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з  урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у місті Сімферополі АР Крим Україна, народила дитину жіночої статі ОСОБА_3 . Батько дитини - ОСОБА_2 , про що зазначено у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 у місті Сімферополі АР Крим Україна, народила дитину чоловічої статі ОСОБА_4 . Батько дитини - ОСОБА_2 , про що зазначено у свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 .
Правове обґрунтування 
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 
2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України встановлені статтею 317 ЦПК України. 
Відповідно до статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.
Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.
Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.
Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.
У частині другій статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Згідно з частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Частинами третьою-четвертою статті 49 Цивільного кодексу України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.
Підставою для здійснення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (стаття 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).
У абзаці сто двадцять шостому пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила № 52/5), зазначено, що державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил.
Згідно з підпунктом «в» пункту 12 глави 1 розділу III Правил № 52/5 у разі встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України підставою для внесення відомостей про батьків дитини є відповідне рішення суду, яким встановлені такі дані.
Наведені положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» дають підстави для висновку про те, що документи, видані на тимчасово окупованій території України незаконними органами та їх посадовими чи службовими особами, є недійсними і не створюють правових наслідків, за винятком документів, що підтверджують, зокрема факт народження.
Водночас Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правила № 52/5 не містять спеціальної норми права щодо порядку державної реєстрації народження на тимчасово окупованій території України відповідними органами державної реєстрації актів цивільного стану без рішення суду про встановлення такого факту, що унеможливлює встановлення факту народження та здійснення державної реєстрації народження в позасудовому порядку.
У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Зазначений висновок враховував також ЄСПЛ у справах «Лоізіду проти Туречини» (Loizidou v. Turkey, рішення від 18 грудня 1996 року), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року), «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, рішення 
від 23 лютого 2016 року).
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо народження дитини, з метою захисту прав громадян України, не легітимізує таку владу та не надає автоматичної дійсності таким актам. Такі дії зумовлені тим, що держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.
При наданні оцінки, зокрема, свідоцтву про народження дитини, довідці медичного характеру, як доказам потрібно враховувати, що хоча такі документи не є юридично дійсними, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка не діє відповідно до українського законодавства, але de facto існує на тимчасово окупованій території зафіксувала факт народження дитини.
Правова оцінка документам, поданим заявником на підтвердження факту народження на тимчасово окупованій території України, зокрема документам, виданим органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України, надається судом цивільної юрисдикції в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України в порядку статті 317 ЦПК України, а не органами державної реєстрації актів цивільного стану. Саме рішення суду про встановлення такого факту є підставою для державної реєстрації народження та для внесення відомостей про батьків дитини відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду (див. висновок Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 759/7001/22).
Подібні висновки щодо застосування норм матеріального права викладено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 169/410/23 та від 24 квітня 2024 року у справі № 761/13911/23.
Зазначене узгоджується зі змістом частини другої статті 319 ЦПК України, відповідно до якої рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
У справі, що переглядається, суди встановили, що на підтвердження факту народження дітей заявники надали: копію паспорта громадянки України 
ОСОБА_1 , виданого Бахчисарайським РВ ГУ МВС України в Криму 27 березня 2009 року; копію картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , виданої ДПІ у Бахчисарайському районі 27 серпня 2009 року; копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 , виданого Київським РВ у м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим 30 січня 2014 року; копію картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 , виданої ДПІ у м. Сімферополі 12 квітня 2006 року; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого 06 серпня 2016 року, так званим відділом реєстрації народження 
м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, серія НОМЕР_2 , матір`ю якої зазначено - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянку Російської Федерації, батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина Російської Федерації; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого 10 липня 2019 року, так званим відділом реєстрації народження 
м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, серія НОМЕР_3 , матір`ю якого зазначено - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянку Російської Федерації, батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина Російської Федерації.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , апеляційний суд не врахував, що у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.
Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що підставою для здійснення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження, а тому помилково скасував рішення суду першої інстанції.
Задовольняючи заяву ОСОБА_6 , ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з необхідності визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, якими у цій справі, є свідоцтва про народження дітей, у яких матір`ю дітей зазначено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що у розумінні частини першої статті 13 ЦПК України не є виходом за межі позовних вимог.  
Водночас колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна встановити відомості про ОСОБА_1 , як про матір ОСОБА_3 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополі АР Крим та ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сімферополі АР Крим.
Доводи касаційної скарги про те, що суд не врахував, що належним доказом, який підтверджує, що ОСОБА_1 є матір`ю дітей, є свідоцтво про реєстрацію шлюбу, що стало підставою для зміни нею прізвища з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », є безпідставними, оскільки матеріали справи зазначеного доказу не містять. 
У контексті наведеного Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції, з яким у цій частині погодився апеляційний суд, дійшли помилкового висновку про те, що неможливо підтвердити належність матері до громадянства України, оскільки, ані рішення суду першої інстанції, ані постанова апеляційного суду таких підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не містять.  
Зважаючи на наведене, відсутні правові підстави для формування Верховним Судом висновку щодо застосування статті 7 Закону України «Про громадянство України» та статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки у справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій не вирішували питання набуття/втрати громадянства України ОСОБА_1 .
Щодо клопотання про долучення доказів
У касаційній скарзі заявники порушують клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: копії заяви про встановлення факту реєстрації шлюбу, копії свідоцтва про шлюб від 14 серпня 2015 року серії НОМЕР_1 .
Зазначене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому з огляду на вимоги процесуального закону не може долучати до матеріалів справи нові докази, здійснювати оцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц зазначено, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Оскільки суд апеляційної інстанції скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, яке відповідало вимогам закону, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Бузанов Дмитро Вікторович, про долучення доказів відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Бузанов Дмитро Вікторович, задовольнити частково.  
Постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року скасувати, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року залишити в силі.  
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді: | І. Ю. Гулейков
| Б. І. Гулько
| Г. В. Коломієць
| Р. А. Лідовець