УХВАЛА
19 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 616/115/21
провадження № 61-12682ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора прав на нерухоме майно в особі Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, Державного нотаріуса Великобурлуцької державної нотаріальної контори Марченко Наталі Іванівни про встановлення факту укладення та виконання договору про спільну діяльність, визнання незаконними свідоцтва про спадщину та укладення додаткової угоди до договору оренди, скасування реєстрації речового права,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просив: 1) визнати факт укладення договору про спільну діяльність в 2005 році між ним та ОСОБА_3 та факт виконання протягом 2005 - 2020 років господарської діяльності по риборозведенню на орендованій ОСОБА_3 земельній ділянці з водоймою загальною площею 20,6605 га 
(площа водного дзеркала - 9,94 га, під пасовищами - 9,2183 га, під господарськими шляхами - 0,3082 га, під дамбою - 0,0335 га, під сіножатями - 0,4399 га) з кадастровим номером 63214880500:01:000:0613, що розташована 
у Куп`янському районі Харківської області на землях Андріївської селищної ради, 
в балці «Караван», за межами с. Андріївка; 2) визнати за ним, ОСОБА_1 , право на укладення договору оренди земельної ділянки з водоймою загальною площею 20,6605 га з кадастровим номером 63214880500:01:000:0613, що розташована у Куп`янському районі Харківської області на землях Андріївської селищної ради, в балці «Караван», за межами с. Андріївка, після смерті орендаря ОСОБА_3 , яке виходить з прав, що виникли при укладенні договору про спільну діяльність між ним та ОСОБА_3 ; 3) визнати недійсним, таким, що не відповідає закону та відмінити свідоцтво про спадщину на право оренди земельної ділянки з водоймою загальною площею 20,6605 га з кадастровим номером 63214880500:01:000:0613, що розташована у Куп`янському районі Харківської області на землях Андріївської селищної ради, в балці «Караван», за межами с. Андріївка, видане на ім`я ОСОБА_2 , як таке, що порушує інтереси інших осіб; 4) визнати недійсною та відмінити додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки з водоймою загальною площею 20,6605 га з кадастровим номером 63214880500:01:000:0613, що розташована у Куп`янському районі Харківської області на землях Андріївської селищної ради, в балці «Караван», за межами с. Андріївка, як таку, що була заключена незаконно до договору, який було припинено з перевищенням повноважень орендодавця - Великобурлуцької райдержадміністрації Великобурлуцького району Харківської області; 5) відмінити реєстрацію речового права ОСОБА_2 по оренді земельної ділянки з водоймою загальною площею 20,6605 га з кадастровим номером 63214880500:01:000:0613, що розташована у Куп`янському районі Харківської області на землях Андріївської селищної ради, в балці «Караван», за межами с. Андріївка.
Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 
2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду 
від 14 березня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У квітні 2024 року ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, вперше звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2024 рокуу вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано заявникові надати до суду нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості учасників справи із зазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень, їх нормативно-правового обґрунтування, а також із вірним та повним зазначенням учасників справи та їх реквізитів.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові у зв`язку із невиконанням вимог ухвали Верховного Суду від 19 квітня 2024 року (провадження № 61-5334ск24).
У червні 2024 року  ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2024 року у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 липня 2024 року повторно подану касаційну скаргу  ОСОБА_1 повернуто заявникові з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, оскільки у касаційній скарзі заявником не були викладені передбачені Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку (провадження № 61-9310ск24).
23 серпня 2024 року  ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, втретє звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою «на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2024 року», у змісті якої просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
З аналізу судових рішень у справі вбачається, що Єдиний державний реєстр судових рішень не містить такого судового рішення, як «ухвала Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2024 року», водночас містить таке судове рішення, як «постанова Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2024 року». З урахуванням зазначеного, Верховний Суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 у касаційному порядку оскаржується саме «постанова Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2024 року».
1. Касаційна скарга подана до суду касаційної інстанції з пропуском строку на касаційне оскарження.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено 
у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу. 
У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження. Посилається на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції він отримав через систему «Дія» 21 березня 2024 року. Також зазначає, що на даний час проживає у зоні активних бойових дій, а тому просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, водночас не наводить підстав пропуску строку на касаційне оскарження з урахуванням звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою втретє.
Також заявником не надано доказів на підтвердження проживання на території активних бойових дій.
Слід зазначити, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду 
в такому його елементі як правова визначеність.
Згідно частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Так, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку на касаційне оскарження з урахуванням подачі касаційної скарги на ті самі судові рішення втретє.
Таким чином заявникові необхідно подати до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних причин для його поновлення та надати відповідні докази на їх підтвердження.
2. Окрім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки 
у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору 
у встановлених порядку і розмірі.
Відповідно до акту відділу опрацювання документів (канцелярія) управління забезпечення автоматизованого документообігу суду № 905 від 16 вересня 
2024 року, до касаційної скарги долучено копію платіжної інструкції від 15 квітня 2024 року про переказ коштів на невідомий рахунок, зі змісту якої неможливо встановити рахунок, на який заявником здійснено оплату грошових коштів 
у розмірі 4 800,00 грн, оскільки остання не містить як найменування отримувача, його код, так і призначення платежу.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».
Частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 270,00 грн.
Згідно із підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908,00 грн).
За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли 
в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви 
і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Відповідно, оскільки предметом оскарження у справі є судові рішення за результатами розгляду п`яти позовних вимог немайнового характеру, з урахуванням предмета спору та прохальної частини касаційної скарги заявникові необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 
9 080,00 грн (2 270,00 х 0,4 х 5 х 200%).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код  отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача (стандарт ІВАN) - UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», призначення платежу (вказати номер справи та інші необхідні відомості).
На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку 
і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
3. Також подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення заявником підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Таким чином оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 
2020 року у справі № 904/3807/19.
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці 
у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі 
№ 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018 року у справі № 2/1712/783/2011, 
від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі 
№ 522/2732/16-ц).
Касаційна скарга ОСОБА_1 в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що підставою касаційного оскарження судових рішень заявник, зокрема, зазначає застосування судами в оскаржуваних судових рішеннях норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), проте вказані загальні посилання, як і цитування змісту постанов Верховного Суду не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції як підстава касаційного оскарження, оскільки заявник не конкретизує який саме висновок щодо застосування норми права, застосованої апеляційним судом, та в яких подібних правовідносинах, не було враховано 
в оскаржуваних рішеннях, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. 
Крім того, зі змісту касаційної скарги убачається, що підставою касаційного оскарження судового рішення заявник також зазначає не дослідження судами зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої 
статті 389 ЦПК України).
Так, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Отже, посилаючись на вказану вище підстави касаційного оскарження, заявник не виконав умови пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Також не заслуговують на увагу доводи заявника про розгляд справи за відсутності співвідповідача - Куп`янської районної державної адміністрації (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України), оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 01 вересня 2021 року у справі залучено співвідповідача - Куп`янську районну державну адміністрацію Харківської області.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу із чітким зазначенням підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 389 цього Кодексу, на виконання умов пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, а також надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
4. Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом, оскільки вона в повній мірі не відповідає формі і змісту касаційної скарги, визначених статтею 392 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається скарга; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); рішення (ухвала), що оскаржується; підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); клопотання особи, яка подає скаргу; перелік письмових матеріалів, що додаються до скарги; дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.
Заявником у змісті касаційної скарги взагалі не зазначено відповідача у справі - Куп`янську районну державну адміністрацію Харківської області та реквізити вказаного учасника справи. При цьому, Верховний Суд у змісті ухвали від 19 квітня 2024 року про залишення без руху первісно поданої касаційної скарги (провадження № 61-5334ск24) вже звертав увагу заявника на необхідність зазначення вказаного учасника справи та його реквізитів у касаційній скарзі.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
Таким чином, заявнику необхідно: 1) звернутися до суду із клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних причин для його поновлення та надати відповідні докази на їх підтвердження; 2) уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, а також в частині зазначення всіх учасників справи та повних відомостей стосовно останніх та надати суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями та доданими матеріалами відповідно до кількості учасників справи. 
У разі подання уточненої касаційної скарги шляхом формування документа 
у системі «Електронний суд» заявникові також необхідно надати суду докази надсилання уточненої касаційної скарги на правильні адреси інших учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2024 року залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            Д. Д. Луспеник