Справа № 161/3374/24 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/878/24  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
24 вересня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
представника відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача – ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року,

                                          В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» (далі – ПрАТ «СК «Еталон») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2023 року у справі № 161/8569/23, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року, відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України. Вироком суду встановлено, що 07 квітня 2023 року о 15 год. 10 хв. по вул. Конякіна, 22-А у м. Луцьку Волинської області, відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом марки BMW 730, д.н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , який є власником автомобіля марки BMW 730, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон». 
20 липня 2023 року ОСОБА_2 як потерпілий у ДТП та власник транспортного засобу марки Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , звернувся до страховика ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно з страховим актом від 17 листопада 2023 року сума виплаченого страхового відшкодування ОСОБА_2 склала 97 309 грн 70 коп. У зв`язку з цим та відповідно до положення пп. а п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до товариства перейшло право регресної вимоги до винуватця ДТП. 
Ураховуючи наведене, ПрАТ «СК «Еталон» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 97 309 грн 70 коп., а також понесені по справі судові витрати, з яких: 3 028 грн - витрати на оплату судового збору, 20 000 грн - витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2024 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача залучено ОСОБА_2 . 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року позов ПрАТ «СК «Еталон» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «Еталон» у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 97 309 грн 70 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «Еталон» судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ПрАТ «СК «Еталон», а також стягнути з нього на користь відповідача ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу.
Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавав.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2023 року між ОСОБА_4 та позивачем ПрАТ «СК «Еталон» укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ЕР-213937099), предметом якого було страхування транспортного засобу марки BMW 730, д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії полісу з 02 квітня 2023 року по 01 квітня 2024 року (а.с.6).
07 квітня 2023 року близько 15 год. 10 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки BMW 730, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись із швидкістю близько 100 км/год по вул. Конякіна у м. Луцьку Волинської області зі сторони вул. Карпенка-Карого в напрямку вул. Гордіюк, поблизу будинку № 22-А по вул. Конякіна, в порушення вимог п. 2.3. (б), п. 12.3., п. 12.4. ПДР України не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, неправильно оцінив дорожню обстановку, маючи можливість виявити рух автомобіля марки Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , що здійснював виїзд з другорядної дороги вул. Зацепи на вул. Конякіна, з права наліво відносно напрямку руху автомобіля ОСОБА_3 , не вжив заходів для зменшення швидкості руху, здійснивши виїзд на смугу зустрічного руху, перетнувши подвійну суцільну лінію 1.3., яку перетинати заборонено, в результаті чого відбулось зіткнення із автомобілем Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 (а.с.10).
Внаслідок ДТП автомобіль марки Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , зазнав механічних ушкоджень, а його водій ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Вищезазначені обставини встановлені вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2023 року у справі № 161/8569/23, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України (а.с.7-9).
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається з вищенаведеного, між неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 та заподіянням матеріальних збитків власнику автомобіля марки Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , є причинно-наслідковий зв`язок.
Власником автомобіля марки Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 є ОСОБА_2 (а.с.57).
Судом також встановлено, що 20 липня 2023 року ОСОБА_2 як власник транспортного засобу марки Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , звернувся до страховика ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про виплату страхового відшкодування. Зі змісту заяви слідує, що у ДТП, окрім пошкодження належного йому транспортного засобу, було завдано шкоду також життю та здоров`ю ОСОБА_5 (а.с.11).
Позивач ПрАТ «СК «Еталон» на підставі зібраних документів та згідно з страховим актом № 966/01/50/2023/1 від 17 листопада 2023 року виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування  у розмірі 97 309 грн 70 коп., що підтверджується наявними у справі копіями платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» № 12650 від 17 листопада 2023 року, № 13053 від 07 грудня 2023 року, № 13184 від 14 грудня 2023 року, № 13281 від 20 грудня 2023 року та №13582 від 04 січня 2024 року (а.с.11-зворот-18, 19 зворот, 20, 21).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).
Отже, судовому захисту підлягають лише порушене, невизнане або оспорюване право особи, а також її законний інтерес.
Відповідно до вимог ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV) у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону №1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовані висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Підпунктом а п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі №523/3212/19 (провадження №61-12680св20) викладено правовий висновок, відповідно до якого у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зважаючи на встановлені у цій справі обставини та надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України доведено, що у зв`язку з проведенням страхової виплати за полісом № ЕР-213937099 від 01 квітня 2023 року до позивача ПрАТ «СК «Еталон» перейшло право регресної вимоги у сумі 97 309 грн 70 коп., а тому цілком обґрунтовано задовольнив позов ПрАТ «СК «Еталон», стягнувши на його користь з відповідача ОСОБА_3 у порядку регресу витрати у вказаному розмірі, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, як з винуватця ДТП, який на час її вчинення перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Водночас як правильно вказував суд у своїх висновках розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 97 309 грн 70 коп. стороною відповідача не оспорювався та на його спростування будь-які докази суду не були надані.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ПрАТ «СК «Еталон» є законним та обґрунтованим.
У своїх доводах апеляційної скарги представник відповідача вказувала, що відповідачем ОСОБА_3 повністю було відшкодовано ОСОБА_5 , як належному користувачу транспортного засобу марки Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , вартість заподіяної матеріальної шкоди внаслідок його пошкодження у ДТП, а тому суд не мав передбачених законом підстав для стягнення з відповідача у порядку регресу сплаченого ПрАТ «СК «Еталон» ОСОБА_2 страхового відшкодування. ОСОБА_3 добровільно виконавши обв`язки щодо відшкодування, не може відповідати за помилки страхової компанії і у такому випадку буде мати місце подвійне відшкодування шкоди, що законом не передбачено.
Проте такі доводи колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки добровільне здійснення ОСОБА_3 повного відшкодування ОСОБА_5 , як потерпілому від злочину, завданого збитку, не має жодного значення при розгляді спору, який виник з приводу зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля.
При цьому ОСОБА_2 будучи власником автомобіля марки Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , та якому були завдані матеріальні збитки, подав 20 липня 2023 року страховику заяву про виплату страхового відшкодування вказавши у ній про заподіяння йому шкоди та у якій наголосив, що між ним як власником автомобіля та винуватцем ДТП взаєморозрахунки не проводилися. З огляду на те, що учасниками правовідносин у сфері страхування є страхувальник ОСОБА_2 та позивач ПрАТ «СК «Еталон», тому передача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 згідно розписки від 03 травня 2023 року грошових коштів у розмірі 379 000 грн у якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, у даному випадку не має значення при розгляді даного спору, який стосується питання виплати страхового відшкодування.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.  
Крім того, оскільки позов ПрАТ «СК «Еталон» задоволено, а також урахувавши, що реально понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн відповідають обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі.
З наведених вище підстав апеляційна скарга представника відповідача підлягає залишенню без задоволення, а понесені відповідачем судові витрати за рахунок позивача відшкодуванню не підлягають 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Також звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач ОСОБА_3 сплатив судовий збір за її подання у розмірі  1 816 грн 60 коп., хоча розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі становив 3 633 грн 60 коп. (2 422 грн 40 коп. х 150%). Розмір недоплаченого судового збору становить 1 817 грн і на цю обставину апеляційний суд не звернув увагу відкриваючи апеляційне провадження у справі. Тому ураховуючи, що апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 залишено без задоволення, недоплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 817 грн необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                     У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року у цій справі залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави недоплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 817 (одна тисяча вісімсот сімнадцять) гривень. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: