ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6567/24 Справа № 211/7877/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 211/7877/23
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
відповідач  ОСОБА_1 

розглянувши  у спрощеному позовному провадженні,  у порядку  ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 квітня 2024 року, 

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 25 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») було укладено Кредитний договір № 9465694515. 
Внаслідок не належного виконання зобов`язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість у сумі 107 071,93 грн, яка складається з: 68 152,76 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу; 9 283,50 грн - суми заборгованості за річними відсотками; 29 635,67 грн - суми заборгованості за щомісячними відсотками. 
13 грудня 2022 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір відступлення прав вимоги № 20221213, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні «ФК «ЦФР» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі боржників. 
Відповідно до Реєстру боржників за Кредитним договором № 9465694515 від 25 жовтня 2021 року, укладеним між відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФР» - Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 20221213 від 13 грудня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 107 071,93 грн.
На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості за кредитним в розмірі 107 071,93 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за Кредитним договором № 9465694515 від 25 жовтня 2021 року в сумі 107 071 грн 93 коп, яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу в сумі 68 152 грн 76 коп; заборгованості за річними процентами в сумі 9 283 грн 50 коп; заборгованості за щомісячними процентами в сумі 29 635 грн 67 коп; та судовий збір у сумі 2 684 грн.
В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в судовому рішенні викладена неправдива інформація про те, що відповідач та її представник – адвокат Митрошин С.В., будучи належним чином та своєчасно повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не надали, правом подання відзиву не скористались, оскільки 25 січня 2024 року стороною відповідача до суду було подано пояснення у справі, а 17 квітня 2024 року представником відповідача, через кабінет Електронного суду, було подано заяву про відкладення справи. 
Також в апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що станом на 09 листопада 2021 року заборгованість за кредитним договором відсутня, про що відповідачем було надано відповідну довідку, позивачем не надано доказів виникнення боргу зазначеного в позовній заяві.
Судом першої інстанції проігноровано клопотання сторони відповідача про виклик представника позивача для допиту в суді з метою уточнення виникнення боргу, а відповідач не змогла надати пояснення з приводу боргу. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, станом на момент подання апеляційної скарги, а саме 15 травня 2024 року, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 25 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 9465694515, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 70 424,89 грн строком на 36 місяців з нарахуванням 11,99% від суми боргу за договором та 3,19% щомісячних від суми кредиту, реальна річна процентна ставка, % річних – склала 93,18% (а.с. 4, 5 – копія кредитного договору, а.с. 6, 7 – копія паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5694515, а.с. 8 – копія бухгалтерської довідки про перерахування коштів).
Однак, відповідач не виконувала свої зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у сумі 107 071,93 грн, яка складається з: 68 152,76 грн - суми заборгованості за основною сумою боргу; 9 283,50 грн - суми заборгованості за річними відсотками; 29 635,67 грн - суми заборгованості за щомісячними відсотками (а.с.14).
13 грудня 2022 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір відступлення прав вимоги № 20221213, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні «ФК «ЦФР» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі боржників (а.с.15-17).
Згідно із п. 1.2 Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20221213 від 13 грудня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 9465694515 від 25 жовтня 2021 року у сумі 107 071,93 грн (а.с.18), з яких: 68 152,76 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 283,50 грн - сума заборгованості за річними відсотками; 29 635,67 грн - сума заборгованості за щомісячними відсотками.
Згідно із п. 3.1. Договору відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» гарантує, що йому належить Право Вимоги за Портфелем Заборгованості до Боржників, зазначених у Реєстрі боржників.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості позивач посилався на те, що всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунок позивача.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності укладення відповідачем кредитного договору та невиконання нею зобов`язань за кредитним договором належним чином.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Як передбачено ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. 
Згідно із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
З матеріалів справи вбачається, що боржник належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів та відсотків не виконала, в результаті виникла заборгованість за Кредитним договором № 9465694515 від 25 жовтня 2021 року, право вимоги за яким, на підставі Договору відступлення прав вимоги № 20221213 від 13 грудня 2022 року, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». 
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність укладення відповідачем кредитного договорору № 9465694515 від 25 жовтня 2021 року та невиконання нею зобов`язань за кредитним договорам належним чином.
Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги про те, що в судовому рішенні викладена неправдива інформація про те, що відповідач та її представник – адвокат Митрошин С.В., будучи належним чином та своєчасно повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не надали, правом подання відзиву не скористались, оскільки 25 січня 2024 року стороною відповідача до суду було подано пояснення у справі, а 17 квітня 2024 року представником відповідача, через кабінет Електронного суду, було подано заяву про відкладення справи з огляду на те, що в оскаржуваному рішенні вірно зазначено, що правом подання відзиву відповідач та її представник не скористались, але 25 січня 2024 року до суду подано пояснення у справі. При цьому наявність заяви про відкладення судового засідання не свідчить про неправильне вирішення судом першої інстанції спору по суті. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що станом на 09 листопада 2021 року заборгованість за кредитним договором відсутня, про що відповідачем було надано відповідну довідку, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно наданої відповідачем довідки від 09 листопада 2021 року, в неї відсутня заборгованість по кредитному договору № 6434962645 від 24 вересня 2020 року, в той час як предметом даного спору є кредитний договір № 9465694515 від 25 жовтня 2021 року. 
Також колегією суддів не приймаються до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів виникнення боргу зазначеного в позовній заяві, оскільки доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Навпроти, з вказаних документів вбачається, що відповідач ОСОБА_1 особисто підписала як кредитний договір, так і паспорт кредиту, про що свідчать її підписи у вказаних документах.
Не є підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано клопотання сторони відповідача про виклик представника позивача для допиту в суді з метою уточнення виникнення боргу, а відповідач не змогла надати пояснення з приводу боргу, оскільки ст.223 ЦПК України передбачено право суду розглянути справу за відсутності учасника справи, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені. Вирішення спору в такому випадку здійснюється на підставі наявних матеріалів справи.
Колегія суддів зауважує на тому, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 08 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: