ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 липня 2024 року
м. Київ
 
справа № 594/1294/20
провадження № 61-18360св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.
 
учасники за первісним позовом справи:
позивач - ОСОБА_1 ,  
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: Мельнице-Подільська селищна рада в особі Органу опіки та піклування, Долинська міська рада в особі Органу опіки та піклування,
 
учасники справи за зустрічним позовом:
позивач - ОСОБА_2 ,  
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: Мельнице-Подільська селищна рада в особі Органу опіки та піклування, Долинська міська рада в особі Органу опіки та піклування,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 листопада                  2023 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Костіва О. З., Хоми М. В.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Мельнице-Подільська селищна рада в особі Органу опіки та піклування, Долинська міська рада в особі Органу опіки та піклування, про відібрання малолітньої дитини
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Мельнице-Подільська селищна рада в особі Органу опіки та піклування, Долинська міська рада в особі Органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 у вересні 2020 року звернулася до суду з вищевказаним первісним позовом, в якому просила:
- відібрати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_2 та повернути його матері - ОСОБА_1 ;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_2 та повернення його матері - ОСОБА_1 .
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 09 лютого 2010 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.
У них з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .
Долинський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 27 квітня                        2020 року у справі № 343/532/20, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року, шлюб між нею та відповідачем розірвав. Неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишив проживати з нею. 
Однак, 27 червня 2020 року у вечірній час ОСОБА_2 , застосовуючи до неї та її матері ОСОБА_5 фізичну силу, не пояснюючи своїх дій, без будь-якого попередження про свої наміри, викрав сина ОСОБА_4 з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та до теперішнього часу безпідставно утримує його на території домоволодіння своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 та не повертає його. 
Враховуючи викладене, відповідач всупереч рішенню Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2020 року самочинно, без її згоди змінив місце проживання сина ОСОБА_4 .
ОСОБА_2 у жовтні 2020 року звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .
На обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня                   2020 року, яке залишено без змін апеляційним судом, залишено дитину на проживанні з матір`ю, проте цим рішенням не визначено місця проживання дитини, що також було зазначено у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 17 серпня                         2020 року. 
У той же час, Орган опіки та піклування в особі Борщівської районної державної адміністрації відмовив йому у розгляді заяви про визначення місця проживання дитини з батьком, посилаючись на те, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини вирішений у судовому порядку. 
Оскільки питання щодо місця проживання дитини станом на сьогоднішній день не вирішено ані судовому порядку, ані у позасудовому порядку органом опіки та піклування, а спір між сторонами щодо місця проживання дитини продовжує існувати, він звернувся до суду за захистом своїх прав.
Також зазначав, що починаючи з народження дитини і до теперішнього часу бере активну участь у вихованні дитини, постійно піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя; забезпечує необхідним харчуванням, одягом, засобами гігієни; забезпечує належний медичний догляд, лікування дитини: відвідує з сином лікарів, проходить з дитиною необхідні медогляди, регулярно відвідує стоматолога. Проживання дитини з батьком позитивно впливає на дитину та її психоемоційний стан покращується; він створює всі умови для отримання сином освіти, саморозвитку, засвоєнню загальновизнаних норм моралі; місце проживання дитини є комфортабельним, у ньому створені всі умови для утримання дитини; дитина має окреме місце для сну, відпочинку, ігор, навчання, має все необхідне для нормального фізичного та духовного розвитку; він має досить високий та стабільний дохід, яким може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання сина; позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання, ніколи не притягався до кримінальної відповідальності, не перебуває на психіатричному та наркологічному обліках. 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Борщівський районний суд Тернопільської області рішенням від 29 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив.
Відібрав малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_2 та повернув його матері ОСОБА_1 .
У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду в частині відібрання дитини і повернення її матері допустив до негайного виконання.
Рішення місцевий суд мотивував тим, що самовільна зміна відповідачем місця проживання дитини свідчить про недобросовісність дій відповідача, які порушують права як ОСОБА_1 так і малолітньої дитини ОСОБА_3 . Фактів жорстокого поводження з дитиною, її експлуатації, тримання в умовах, небезпечних для життя і здоров`я дитини з боку позивачки відповідач не довів. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що повернення дитини за місцем проживання матері створює загрозу життю та здоров`ю дитини або негативно впливатиме на її розвиток. 
Також суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 перешкоджає матері в спілкуванні з малолітнім сином, позбавляє його належної опіки і виховання з боку матері та порушує їх право на прямі контакти, передбачене статтею 153 СК України, що призводить до руйнування зв`язків дитини з матір`ю, відповідно суперечить сімейним цінностям та найкращим інтересам дитини. Місце перебування дитини відповідач не повідомив ні позивачу, ні суду, що унеможливлює оцінити умови проживання дитини та батька. 
Дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. 
Тернопільський апеляційний суд постановою від 14 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бєлікової А. В. задовольнив частково.
Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року в частині відібрання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернення його матері ОСОБА_1 скасував та ухвалив нове, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини відмовив.
В решті рішення суду залишив без змін.
Поновив дію рішення Борщівського районного суду Тернопільської області                                      від 29 червня 2023 року в частині не скасованій апеляційним судом.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині первісних позовних вимог та приймаючи в цій частині нову постанову про відмову у їх задоволенні, суд апеляційної інстанції виходив з того, що між сторонами на момент розгляду справи судом першої інстанції про розірвання шлюбу був відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, суд його не вирішував. Залишення дитини проживати разом із матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю.
Враховуючи те, що положення статті 162 СК України покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання, проте в даному випадку відсутнє рішення суду чи органу опіки і піклування про визначення місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , тому вимога ОСОБА_1 про відібрання дитини є передчасною та задоволенню не підлягає.
Залишаючи в решті рішення суду першої інстанції без змін суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, що не впливатиме на її взаємовідносини з батьком, оскільки відмова у визначенні місця проживання дитини з батьком, не позбавляє його батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, взявши до уваги вік дитини, її проживання разом з матір`ю до 7 років, висновки Органу опіки та піклування Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області від 02 листопада 2020 року та Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 10 грудня 2020 року, а також те, що дії батька, який перешкоджає матері в спілкуванні з малолітнім сином, позбавляє його належної опіки і виховання з боку матері та порушує їх право на прямі контакти, що призводить до руйнування зв`язків дитини з матір`ю і суперечать принципу розумної турботи про дитину у поєднанні з обережною для психіки дитини увагою до неї, оскільки про місце перебування дитини представники відповідача, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не повідомили, матері тривалий час невідоме місце та умови проживання сина. Адже у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційній стабільності та матеріальній забезпеченості.
Крім цього, суд першої інстанції не встановив обставин, а відповідач ОСОБА_2 не надав належних доказів того, що поведінка чи дії ОСОБА_1 або наслідки її спілкування із сином, можуть суперечити його інтересам або впливати на нього негативно, перешкоджати його фізичному та духовному розвитку. Матеріали справи також не містять доказів вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень або іншої протиправної поведінки як стосовно свого малолітнього сина, так і до будь-якої іншої дитини чи повнолітньої особи.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги 
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Кравець І. Б. у грудні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга напостанову Тернопільського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині вирішення первісних позовних вимог ОСОБА_1 та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що апеляційний суд вирішуючи питання щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 застосував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах                                від 26 листопада 2019 року у справі № 241/402/19 та від 03 липня 2019 року у справі № 757/68957/17-ц, згідно з якими системний аналіз частини першої статті 162 СК України у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.
Вважає, що вказана норма покликана захистити не лише права того з батьків з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, а, передусім, права та інтереси самої дитини - сприяти стабільності умов та обставин її проживання, не допустити багаторазову безпідставну зміну місця проживання дитини то з одним, то з іншим з батьків, оскільки це, як відомо, негативно впливає на психіку та стан дитини.
Також висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування статті 162 СК України полягають у тому, що для повернення дитини за попереднім місцем проживання на підставі статті 162 СК України необхідно встановити, що на момент зміни місця проживання дитини одним із батьків місце проживання дитини було визначене або рішенням суду, або органом опіки та піклування.
Вважають такі висновки такими, що звужують реальний зміст норм викладеної статті 162 СК України.
Стаття 162 СК України покладає на особу, яка просить постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, обов`язок довести, що малолітня дитина проживала з такою особою, або на підставі закону, або на підставі рішення суду.
При цьому норма статті не містить формулювання «місце проживання дитини було визначено», а чітко вказує «…, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина». Вказане дає підстави стверджувати, що місцем проживання дитини не обов`язково мало бути визначене з одним із батьків чи іншою особою компетентним органом - судом або органом опіки та піклування, дитина могла проживати з одним із батьків на підставі закону.
Враховуючи обставини справи, що розглядається, вважають істотним визначення, чи може вважатися проживання дитини у житлі одного з батьків, якщо місце її проживання у цьому житлі зареєстроване, проживання дитини з цим із батьків на підставі закону в розумінні статті 162 СК України.
Якщо місце проживання дитини є зареєстрованим за адресою того з батьків, з ким вона проживає, то це вважається проживання дитини з цим із батьків на підставі закону. Саме таке тлумачення відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки забезпечить стабільність, безпечне, спокійне та стійке середовище.      
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від представника ОСОБА_2 - адвоката Бєлікової А. В. у лютому 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц виклала правовий висновок про те, що положення статті 162 СК України покликані захистити прав того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання, і не можуть застосовуватися до правовідносин, коли місце проживання малолітньої дитини не було визначено судом саме з позивачем.
Отже, судова практика у тлумаченні статті 162 СК України є сталою, чітко визначеною та однозначною. В основу такого розуміння покладено принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, який полягає у забезпечення життя та розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
У касаційній скарзі відсутні будь-які обґрунтовані підстави для відступу від попередніх висновків Верховного Суду та зміни усталеної судової практики. Позивачем не обґрунтовано у чому полягає помилковість, неефективність чи застарілість підходів у таких правових висновках.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 759/17341/20, реєстрація місця проживання малолітньої дитини за адресою місця реєстрації з одним з батьків жодним чином не впливає на сімейні права та обов`язки його та права і інтереси самої дитини. Відповідно реєстрація місця проживання - це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Сам по собі факт реєстрації місця проживання дитини не дає підстави для висновку, що таке житло придатне для проживання дитини, що у ньому створені усі належні умови для проживання, виховання, що дитина фактично проживала за цією адресою з одним з батьків після такої реєстрації.
Відібрання дитини від батька, з яким дитина проживає майже чотири роки, всупереч волі дитини, за умови відсутності емоційно близьких стосунків з матір`ю, попри усі докази, які підтверджують, що дитині буде краще проживати з батьком (підтверджено усіма висновками психологів, судовою експертизою, показаннями свідків, думкою самої дитини, висновком органу опіки та піклування), повернення дитини у небезпечне середовище, в країну, де йде повномасштабна війна, не відповідає найкращим інтересам дитини.
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 10 січня 2024 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Борщівського районного суду Тернопільської області.
Справа № 594/1294/20 надійшла до Верховного Суду 19 січня 2024 року.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09 лютого 2010 року перебували у шлюбі, зареєстрованому в Мельнице-Подільській селищній раді Борщівського району Тернопільської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 3.
Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Долинський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 27 квітня                        2020 року у справі № 343/532/20, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 серпня 2020 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 лютого 2010 року в Мельнице-Подільській селищній раді Борщівського району Тернопільської області, актовий запис № 3, розірвав. Неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишив на проживанні з матір`ю ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 22 червня 2020 року о 11 год 28 хв звертався в поліцію з повідомленням про те, що колишня дружина ОСОБА_1 забирає їхнього спільного сина (рапорт помічника чергового Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області. Проведеною перевіркою працівниками Борщівського відділення поліції встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки будь-якого правопорушення.
Станом на 27 червня 2020 року малолітній ОСОБА_3 проживав разом з матір`ю за місцем її постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
На час пред`явлення позову син сторін ОСОБА_3 проживав разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Мельнице-Подільської селищної ради № 1324 від 01 жовтня 2020 року, згідно з якою син відповідача                             ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проживає з ним за вказаною адресою без реєстрації з 28 червня 2020 року, а також навчається в 1-А класі Мельнице-Подільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Борщівського району Тернопільської області (довідка Мельнице-Подільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 194 від 05 жовтня 2020 року.
Згідно із актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеним комісією Мельнице-Подільської селищної ради 12 серпня 2020 року за № 110, та довідками Мельнице-Подільської селищної ради від 23 грудня 2020 року № 1709,                    від 01 жовтня 2020 року № 1325 ОСОБА_2 проживає за вказаною адресою з батьками - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також сином                               ОСОБА_3 , який проживає без реєстрації, в будинку, яким володіє та розпоряджається батько відповідача ОСОБА_6 ; загальна площа будинку                       110 кв. м; сім`я проживає в нормальних матеріально-побутових умовах;                     ОСОБА_3 має власну кімнату, іграшки та все необхідне.
Згідно із довідкою ТОВ «Сайбенетікс Україна» від 22 вересня 2020 року                                          № 22/09/2020-001 ОСОБА_2 працює в ТОВ «Сайбенетікс Україна» з 12 травня 2020 року та займає посаду інженера-програміста. Річний оклад складає                                     49 000 доларів США до вирахування податків. Дохід за період з 12 травня 2020 року до 31 серпня 2020 року склав 414 610,98 грн.
Відповідно до довідки ТОВ «Сайбенетікс Україна» від 15 грудня 2020 року                                       № 15/12/2020-001 ОСОБА_2 встановлено гнучкий режим робочого часу. Враховуючи рекомендації щодо запобігання поширенню COVID-19, було переведено на дистанційну роботу за місцем проживання на невизначений час.
ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 18 листопада                    2015 року і основним видом його діяльності є комп`ютерне програмування (62.01), що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
ОСОБА_2 працює в ТОВ «Сайбенетікс Україна» з 12 травня 2020 року на посаді інженера-програміста. Виконує всі поставлені перед ним завдання обґрунтовано, швидко, з детальною обробкою та відмінною якістю. Оперативно приймає рішення, швидко реагує на зміни в обстановці. Мислить творчо, постійно прямує до пошуку оригінальних та нестандартних рішень. Штрафів, доган і стягнень за час виконання своїх трудових обов`язків не мав. Володіє позитивними особистісними якостями - привітний, тактовний, комунікабельний. За характером спокійний та врівноважений, відзначається загальною культурою і високими моральними якостями. Виявляє чуйність, ввічливість і доброзичливість у відношенні до колег. Завжди готовий надавати підтримку і допомогу у критичних ситуаціях. Зарекомендував себе як толерантний, порядний, чесний і не схильний до конфліктів працівник, що підтверджується характеристикою ТОВ «Сайбенетікс Україна».
Відповідно до характеристики Мельнице-Подільської селищної ради від 01 жовтня 2020 року № 29 ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 зі своїми батьками та сином ОСОБА_3 . Мати дитини проживає окремо. Щодо стосунків із сином ОСОБА_8 характеризується добротою, терпінням, вмінням слухати сина. Батько багато часу та власних сил приділяє вихованню сина. Значну частину часу він проводить на подвір`ї будинку, де проживає, граючись із сином, читаючи книги, займаючись садівництвом. Батько слідкує за освітою сина, самостійно водить дитину до першого класу місцевої школи. ОСОБА_8 займається розвитком дитини, вчить з ним уроки, піклується про його здоров`я та фізичний розвиток, виховує, дитину в дусі любові до своєї сім`ї, поваги до старших, християнських цінностей. Син ОСОБА_8 є активним, розумним та вихованим хлопчиком, він товаришує з місцевими дітьми, часто грається з ними на своєму подвір`ї або у будинку під наглядом батька чи бабусі. Стосунки батька з сином - люблячі, довірливі, теплі та близькі. Вдома у ОСОБА_8 завжди чисто та прибрано, у дитини є все необхідне, зокрема одяг, взуття, багато іграшок та книг. За характером ОСОБА_8 спокійний, врівноважений, розсудливий, тактовний та працелюбний. Він завжди доброзичливий до сусідів, підтримує з ними дружні відносини, завжди готовий прийти на допомогу. Розбіжностей, суперечок із сусідами за весь час проживання не було. До кримінальної та адміністративної відповідальності під час проживання за вказаною адресою не притягувався. Не зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами.
За даними довідок КНП «Борщівська районна лікарня» від 23 червня 2020 року ОСОБА_2 не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах.
Петрів С. В. , яка є класним керівником ОСОБА_10 , під час розгляду справи в суді першої інстанції пояснила, хлопчик зарахований у Мельнице-Подільську загальноосвітню школу в серпні 2020 року. Батько цікавиться дитиною, сприяє її розвитку, дбає про дозвілля. Дитина забезпечена усім необхідним, комфортно себе почуває з батьком. Позивач ОСОБА_1 вперше зателефонувала до неї                            29 березня 2021 року, хотіла дізнатися як дитина адаптувалася. Потім ще телефонувала у квітні та декілька разів у травні, цікавилася успішністю та відвідуванням, казала, що боїться приїжджати в смт Мельниця-Подільська, а батько не відповідає на її дзвінки.
Бялковська О. В. , яка працює психологом у Мельнице-Подільській загальноосвітній школі, пояснила у суді першої інстанції, що під час спілкування з ОСОБА_12 встановила, що дитина має певну тривожність. В останній розмові на її запитання він сказав, що хотів би жити з татом і з мамою. Дитина дуже добре розвинута, прив`язана до тата, який цікавиться і турбується нею.
Марціновська І. П. , яка працює психологом у Центрі психології та особистісного зростання «Гармонія» в суді першої інстанції зазначила, що 25 липня 2020 року до неї звернувся ОСОБА_2 з метою обстежити сина. На той час дитина проявляла страх, скутість. Наступне звернення батька було 04 жовтня 2020 року, стан дитини був кращий, хлопчик поводив себе вільно, розкуто. Встановила, що дитина висловлює більшу прихильність до тата. Під час розмови про маму на обличчі дитини прослідковується стурбованість. На її думку зміна місця проживання негативно вплине на дитину.
Згідно з висновком психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_3 , проведеним 25 липня 2020 року за зверненням батька дитини ОСОБА_2 . Центром психології та особистісного зростання « Гармонія », під час виконання усіх тестових завдань дитині важко було ідентифікувати свої емоції та визначити однозначність у ставленні до рідних, до ситуації та свого місця у конфлікті між батьками, дитина знаходиться в постійній ситуації напруги та очікуванні чогось поганого у майбутньому. По реакціях дитини можна відмітити, що, незважаючи на розлучення батьків та неоднозначність ситуації, мати і тато сприймаються нею, як її родина (сім`я). Попри домінантну демонстрацію значимості та важливості у своєму житті батька, дитина вказує і на потребу у спілкуванні із мамою. В даний час дитина потребує стабільної, чітко означеної ситуації місця проживання та встановлення графіку комунікації обох батьків із дитиною. Ситуація для дитини має бути чітко та позитивно орієнтованою. Необхідним для забезпечення емоційної стабільності дитини та формування єдиної узгодженої позиції у вихованні, рекомендовано батькам відвідування психолога. На даному етапі дитина потребує психологічної корекції.
Відповідно до висновку психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_3 , проведеного 04 жовтня 2020 року за зверненням батька дитини ОСОБА_2 . Центром психології та особистісного зростання « Гармонія », під час виконання усіх тестових завдань хлопчик проявляв активність, зацікавленість легкість, охоче розповідав про школу, друзів, тата та родину тата. Почуває себе комфортно та безтурботно у сьогоднішньому родинному колі ( ОСОБА_15 , тато, бабуся, дідусь). Ситуації, що пов`язані з особистістю мами викликали у хлопчика закритість та небагатослівність, на обличчі прослідковувалась стурбованість, що вказує на травматичні переживання дитини. Дитина відчуває незахищеність у конфліктному протистоянні батьків, знаходиться в постійній ситуації напруги та очікуванні чогось поганого у теперішньому та майбутньому від невизначеності сімейної ситуації. Більш як за два місяці від попереднього обстеження дитина демонструє більшу емоційну стабільність, відкритість, висловлює бажання і т.п., це вказує на те, що проживання з татом має позитивний вплив на емоційну сталість дитини. Попри те, дитина демонструє ще більше дистанціювання від мами, що негативно впливає формування особистості дитини. Враховуючи особливості життєвої ситуації дитини та результати психологічного обстеження, можна визначити найкращий перебіг подій, у даний перебіг часу, для емоційної стабільності хлопчика та формування особистості: визначити постійне місце проживання дитини із татом та регулярне спілкування із мамою. Саме таким чином у даний період часу можна компенсувати вплив життєвих стресових факторів на дитячу психіку та відновити емоційне та близьке спілкування хлопчика з мамою, що забезпечить емоційну стабільність дитини. Окрім того, в описовій частині висновку зазначається, що розповідь про маму була короткою та з позитивними емоціями на обличчі.
Згідно з висновком психологічного обстеження ОСОБА_2 , проведеним                            04 жовтня 2020 року з метою визначення особливостей дитячо-батьківських стосунків та батьківського ставлення до дитини Центром психології та особистісного зростання « Гармонія », узагальнюючи описані результати окремих тестів, відзначено належну стресостійкість ОСОБА_2 та його домінантний проблемно-фокусований копінг, що є підґрунтям до належного виконання ним батьківських зобов`язань. У сучасній психологічній науці дитячо-батьківські стосунки аналізуються за такими критеріями як: батьківська позиція; батьківське ставлення; характер взаємодії та стиль сімейного виховання. Вказані феномени з позитивної точки зору характеризують ОСОБА_2 , як батька, що може повноцінно впливати на позитивний розвиток сина. Незначні негативні моменти у розумінні свого батьківства та інші особистісні прояви ОСОБА_2 , не впливають на загальну позитивну оцінку батьківської компетентності. Крім того, в описовій частині висновку також зазначено, що ОСОБА_2 використовує у поведінці проблемно-фокусовані зусилля, спрямовані на вирішення проблем. Проте на початкових етапах, у стадії запалу у вирішенні ситуації може використовувати конфронтаційний копінг, що характеризується ворожістю та схильністю до ризику, проте є потенціал до швидкого опанування емоційними станами та застосування домінантного проблемно-фокусованого копінгу.
За даними психолого-педадогічної характеристики на учня 1-А класу Мельнице-Подільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_3 , хлопчик дисциплінований, стриманий, спокійний, але дещо замкнутий. У перші дні навчання в школі спостерігався підвищений рівень тривожності. На даний момент спілкується з багатьма однокласниками, вже має друзів. Із задоволенням виконує доручення вчителя. Хлопчик проживає з батьком, дідусем і бабусею. Батько багато уваги приділяє розвитку та вихованню дитини. Постійно підтримує зв`язок з класоводом, вчителями, практичним психологом. Цікавиться успіхами та поведінкою ОСОБА_4 , проявляє ініціативу та надає посильну допомогу у вирішенні організаційних питань класу. На даний момент емоційний стан дитини вважається задовільним. Хлопчик комунікабельний, вільно висловлює свою думку, із задоволенням відповідає на запитання на нейтральні або цікаві для нього теми. Під час відповіді на запитання, які викликають у нього тривогу, «включає» захист, говорить тихо й нерозбірливо. З учнем проведено двічі проективний тест «Малюнок сім`ї» з часовою різницею в один місяць. I перший і другий малюнок показують, що для ОСОБА_3 дуже велике значення мають добрі стосунки в сім`ї. Він хоче жити з двома батьками, хоча на першому малюнку руки його батьком міцно зімкнуті, а з матір`ю розірвані. На другому - хлопчик ближче знаходиться до мами, але малює її в останню чергу (як, і на першому малюнку), що говорить про те, що вона є для нього менш значимою. Спостерігається боязкість, потреби в стабілізації через конфлікт. Малюнок дерева показує недостатність розуміння ситуації, імпульсивність, тривожність, нерішучість. Учень готовий до встановлення нових контактів. Потреба у спілкуванні відповідає нормі. Самооцінка на досить високому рівні. Методика Рене Жиля показує, що хлопчик знаходиться ближче до тата ніж до мами, але в більшості випадків він дистанціюється від усіх членів сім`ї. Бачить себе в куточку. Це можна пояснити тим, що дитина прагне уникнути психотравмуючої ситуації, пов`язаної з потребою постійно робити вибір на чиюсь користь. Якщо ситуація не зміниться, це призведе до того, що дитина почне маніпулювати родичами, виявляти егоїзм.
Відповідно до висновку психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_3 , проведеного 23 грудня 2020 року за зверненням батька дитини ОСОБА_2 . Центром психології та особистісного зростання « Гармонія », ОСОБА_15 може мати та висловлювати власну точку зору щодо пріоритетності місця проживання, висловлювати свою позицію на засіданні суду, проте з урахуванням відповідних умов: 1) спілкування з дитиною має проводитися в супроводі дитячого психолога, який має встановити емоційний контакт з дитиною з метою формування безпечного емоційного середовища для дитини. У кімнаті під час засідання не повинно бути присутніх батьків дитини.
Згідно з листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «Оптіма» у від 22 березня 2023 року, ОСОБА_17 навчається дистанційно у школі «Оптима» з 19 листопада 2021 року, є учнем 3-го класу.
Борщівська районна державна адміністрація Тернопільської області, що діяла як орган опіки та піклування, 02 листопада 2020 року надала висновок про доцільність відібрання малолітнього ОСОБА_3 у батька ОСОБА_2 та повернення його матері ОСОБА_1 , згідно з яким, враховуючи вік дитини та діючи в її інтересах, вважала доцільним відібрання малолітнього ОСОБА_3 у батька ОСОБА_2 та повернення його матері ОСОБА_1 , а в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини разом з ним пропонувала відмовити.
Долинська районна державна адміністрація Івано-Франківської області, що діяла як орган опіки та піклування, 10 грудня 2020 року надала висновок про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, в якому рекомендувала винести рішення про відібрання малолітнього ОСОБА_3 та повернути його матері ОСОБА_1 .
Мельнице-Подільська селищна рада, як орган опіки та піклування 27 травня 2021 року надала висновок, в якому вказала, що підстави для відібрання малолітнього ОСОБА_3 у батька та повернення його матері відсутні, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з висновком експерта від 31 січня 2023 року № СЕ-19/102-21/11143-ПС за результатами судової психологічної експертизи, проведеної на підставі ухвали Борщівського районного суду від 21 липня 2021 року, за матеріалами цивільної справи, психологічний стан малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент психодіагностичного обстеження характеризується емоційною стабільністю та достатнім контролем психоемоційних проявів. Проте спостерігається стурбованість, пов`язана із розлученням батьків, переживання ряду негативних емоцій, зовнішньо-звинувачувальна позиція по відношенню до ОСОБА_1 . У ОСОБА_3 є стурбованість відносно вибору місця проживання з одним із батьків.
Індивідуально-психологічні особливості, які має малолітній ОСОБА_3 характеризуються здатністю до аналізу власних дій та дій інших людей, порівняння дії та вчинків людей із свого оточення. За характером комунікабельний, вміє налагоджувати та підтримувати стосунки з іншими людьми, швидко адаптується у новому соціальному середовищі. Самостійний, допитливий, високий потенціал творчої активності. В стосунках з однолітками схильний займати домінуючу позицію, хоча піддається «дорослому авторитету» (батькові), що свідчить про їх емоційну близькість. Активність позиції, висока мотивація досягнення, цілеспрямованість дій, потреба в самореалізації. Активність поєднується з егоцентричністю, індивідуалістичністю, підвищеним прагненням до незалежної позиції. Вміє вибрати об`єкт (завдання), направити на нього свою увагу та утримувати тривалий час. Рівень інтелектуальної працездатності - високий. Темп психічної діяльності нерівномірний, явище швидкої втомлюваності не спостерігалось. Рівень розвитку логічного мислення - високий. Рівень розвитку пам`яті - достатній для віку підекспертного (запам`ятовування, збереження та відтворення) розвинені на достатньому для віку підекспертного рівні. Має достатній обсяг довготривалої пам`яті, достатню здатність до міцної фіксації та відтворення відповідної інформації точно за змістом та без суттєвого обмеження обсягу. Динаміка механічного запам`ятовування і смислова опосередкована пам`ять добре розвинена для віку підекспертного. Словниковий запас, загальний обсяг знань, кругозір, набір умінь та навичок відповідає віковому рівню, соціально-культурному середовищу та життєвому досвіду. Актуальна готовність до розумової діяльності, самостійність і соціальна зрілість суджень - висока. Психічний розвиток ОСОБА_3 відповідає віковій нормі.
На момент психологічного дослідження експертом встановлено, що з точки зору психологічного комфорту ОСОБА_3 , йому краще проживати з батьком ОСОБА_2 , проте для нормального формування його, як особистості, дитина потребує спілкування з матір`ю ОСОБА_1 .
Малолітній ОСОБА_3 з урахуванням його віку, емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку спроможний усвідомлювати реальний зміст сімейної ситуації, яка склалася навколо спору батьків щодо визначення його місця проживання.
Негативного психологічного впливу на дитину та її виховання з боку матері ОСОБА_1 або батька ОСОБА_2 не виявлено.
Умови виховання ОСОБА_1 характеризуються реалізацією соціально бажаного обліку материнського ставлення, де мати проявляє зацікавленість в планах дитини, намагається допомогти, співчувати їй. Високо цінує інтелектуальні та творчі здібності сина, відчуває гордість за нього. У спілкуванні з сином ОСОБА_1 відчуває себе єдиним цілим (материнський симбіоз), в наслідок цього                          ОСОБА_1 . прагне задовольнити всі його потреби, огородити дитину від труднощів та неприємностей в житті.
Проте несприйняття дитиною ОСОБА_1 та втрата довірливих стосунків з нею, що призводить до виникнення у малолітнього ОСОБА_3 ряду негативних емоцій по відношенню до своєї матері можуть негативно вплинути на його психологічний стан та розвиток.
Умови виховання ОСОБА_2 та сприйняття його малолітнім                         ОСОБА_3 , як «авторитетного дорослого» позитивно впливають на психологічний стан та розвиток ОСОБА_3 .
Зміна умов проживання, виховання та оточення малолітньої дитини -                      ОСОБА_3 може негативно вплинути на його психологічний стан у випадку передачі дитини від батька до матері. Психологічне сприйняття дитиною сім`ї, в якій він проживає на даний час є позитивним.
Відповідно до інформації, наданої ТОВ «ТАЙМЛІКОД» 03 квітня 2023 року, фізична-особа-підприємець ОСОБА_1 з грудня 2021 року на підставі господарського договору надає послуги ТОВ «ТАЙМЛІКОД». В силу особливостей діяльності, зокрема необхідності добору та проведення співбесід з кандидатами, ОСОБА_1 перебуває в офісному приміщенні товариства більшість робочого часу персоналу та контрагентів, активно спілкується у професійних питаннях. За час співпраці проявила себе як кваліфікований фахівець, дисциплінований, відповідальний та надійний контрагент, сумлінна у виконанні своїх обов`язків, пунктуальна, уважна до побажань, ініціативна та творча, легко налагоджує контакти з людьми. Під час підбору персоналу, взаємодії з кандидатами, а також з працівниками і контрагентами Товариства проявляє високий рівень емпатії, доброзичлива комунікабельна. У складних ситуаціях проявляє виваженість і тактовність, стресостійкість, не конфліктна. Має гарне почуття гумору. Стримана та толерантна. Оплата послуг ФОП ОСОБА_1 здійснюється ТОВ «ТАЙМЛІКОД» систематично, щомісячно. Розмір оплати відповідає середньому рівню заробітної плати кваліфікованого працівника (по Україні). Скарг від співробітників та клієнтів товариства не надходило.
Дохід ОСОБА_1 за 2022 рік підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи - підприємця від 31 січня 2023 року, згідно з якою загальна сума доходу ФОП ОСОБА_1 за 2022 рік становить 315 050 грн.
Згідно з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 06 лютого 2023 року ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , покинув територію України в пункті пропуску Рава-Руська; 02 лютого 2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , покинув територію України в пункті пропуску Шегині.
Відповідно до інформації Міністерства юстиції України (вих. № 46129/П-9018/12.1.2                  від 14 квітня 2023 року) у зв`язку із справою про сприяння поверненню дитини ОСОБА_10 в Україну відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей - 13 квітня 2023 року Міністерством юстиції України спрямовано запит до Національної поліції України з проханням надати сприяння у встановленні місцезнаходження дитини за кордоном, зокрема на території Республіки Польща.
ОСОБА_1 14 квітня 2023 року звернулася із заявою до Органу опіки та піклування Мельнице-Подільської селищної ради, в якій вказала, що вже кілька місяців не може поспілкуватися з сином ОСОБА_3 по телефону, а також зустрітися. Колишній чоловік ОСОБА_2 повністю ізолював її від дитини і в різний спосіб перешкоджає їхньому з сином спілкуванню. Вона не знає, де знаходиться дитина, як почувається і чи все в сина добре, у зв`язку з чим просила вжити заходів до ОСОБА_2 , щоб не чинив їй перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_3 та забезпечити їй безперешкодне спілкування з сином.
У відповідь на зазначену заяву Мельнице-Подільська селищна рада, як орган опіки та піклування, у листі № 43 від 19 квітня 2023 року зіслалася на те, що питання ОСОБА_1 розглядається в Борщівському районному суді Тернопільської області в цій справі.
01 червня 2023 року Міністерство юстиції України надало ОСОБА_1 інформацію у листі № 70203/81769-16-23/12.1.2, в якому повідомило, що відповідно до інформації, наданої НЦБ Інтерполу в Республіці Польща, 06 лютого 2023 року ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до Польщі через пропускний пункт «Гребенне-Рава-Руська» та 09 лютого 2023 року виїхав через пропускний пункт з Білоруссю «Тересполь-Брест». Також Міністерством юстиції України зазначено, що білоруська сторона ігнорує численні ноти протесту Посольства України в Республіці Білорусь щодо актів збройної агресії проти України, до завершення воєнного стану в Мін`юсту відсутні можливості вирішувати порушене питання, оскільки комунікація між компетентними органами сторін не здійснюється.
Після виїзду дитини за кордон ОСОБА_2 цілком обмежив контакти матері з дитиною, що підтверджується перепискою у комунікаторі «Viber».
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі                           «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам (стаття 162 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі                             № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання, і не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки місце проживання неповнолітнього ОСОБА_18 було визначено судом саме з відповідачкою».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 486/709/16-ц (провадження № 61-23711св18) зроблено висновок, що «колегія суддів не погоджується з висновками апеляційного суду у частині задоволення позову про відібрання дитини. Відповідно до статті 162 СК України, якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення і повернути її тому, з ким вона проживала. Задовольняючи позов про відібрання дитини, апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) на зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 було визначено судом або органом опіки і піклування, спір про визначення місця проживання дитини між батьками був вирішений у судовому порядку, а тому вимога про відібрання дитини є передчасною та задоволенню не підлягає. До того ж ОСОБА_3 у відзиві на касаційну скаргу зазначила, що син ОСОБА_13 вже проживає з нею».
Встановивши, що до моменту звернення до суду з цим позовом місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було визначено разом з матір`ю на підставі закону або рішення суду, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлений ОСОБА_1 позов про відібрання дитини є передчасним.
Висновок апеляційного суду узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 241/402/19 (провадження 3 61-8390с19) та від 09 вересня 2020 року у справі № 755/9828/19 (провадження № 61-10815св20).
Доводи касаційної скарги про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах                                від 26 листопада 2019 року у справі № 241/402/19 та від 03 липня 2019 року у справі № 757/68957/17-ц, оскільки такі висновки звужують реальний зміст норм викладеної статті 162 СК України, суд касаційної інстанції відхиляє з таких підстав.
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).
Частинами другою статті 403 ЦПК України передбачено, щосуд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що заявник не навела мотивів та аргументів для відступлення від зазначених нею висновків та передачі справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.
Посилання у касаційній скарзі на те, що норма статті 162 СК України не містить формулювання «місце проживання дитини було визначено», а чітко вказує «…, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина». Вказане дає підстави стверджувати, що місцем проживання дитини не обов`язково мало бути визначене з одним із батьків чи іншою особою компетентним органом - судом або органом опіки та піклування, дитина могла проживати з одним із батьків на підставі закону, суд касаційної інстанції також не бере до уваги, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виклала правовий висновок згідно з яким … [положення статті 162 СК України покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання, і не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки місце проживання неповнолітнього ОСОБА_9 було визначено судом саме з відповідачкою].
Також Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що якщо місце проживання дитини є зареєстрованим за адресою того з батьків, з ким вона проживає, то це вважається проживання дитини з цим із батьків на підставі закону. Саме таке тлумачення відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки забезпечить стабільність, безпечне, спокійне та стійке середовище.     
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 759/17341/20, … [реєстрація місця проживання або місця перебування особи - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. З урахуванням наведеного висновки суду апеляційної інстанції про те, що реєстрація місця проживання дитини за певною адресою прирівнюється до визнаного факту визначення місця проживання дитини та виключає спір батьків з цього питання і можливість задоволення позову є такими, що суперечить нормам чинного законодавства України].
Доводи заявника щодо оскарження судового рішення на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України судом касаційної інстанції відхиляються, оскільки судове рішення прийняте за результатами оцінки у сукупності всіх доказів та обставин справи. Водночас, як свідчить характер доводів заявника, останні фактично зводяться до незгоди із наданою судом оцінкою обставин справи та вказують на переоцінку доказів у справі, що суперечить положенням статті 400 ЦПК України.
Інші доводи касаційної скарги стосуються переоцінки письмових доказів і обставин справи, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 400 ЦПК України, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
Постанова Тернопільського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Мельнице-Подільська селищна рада в особі Органу опіки та піклування, Долинська міська рада в особі Органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини, в касаційному порядку не оскаржується, тому не переглядається Верховним Судом.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Мельнице-Подільська селищна рада в особі Органу опіки та піклування, Долинська міська рада в особі Органу опіки та піклування, про відібрання малолітньої дитини, залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. В. Литвиненко
 
                                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                                Є. В. Петров