ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року		Справа № 460/27085/23 пров. № А/857/4672/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Кузьмича С.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року (суддя Зозуля Д.П., м.Рівне, повний текст складено 22 січня 2024 року),-
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУПФ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУПФ-1) в якому просила:
визнати протиправним рішення ГУПФ-1 від 15.09.2023 №172650007081 (далі – Рішення) щодо не призначення ОСОБА_1 з 15.09.2023 пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-XII);
зобов`язати ГУПФ призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 11.09.2023 пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-XII. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В доводах апеляційної скарги вказує, що є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Подала заяву про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, на підставі статті 55 Закону №796-XII, проте ГУПФ-1 прийняло Рішення та відмовило у призначенні пенсії через відсутність документів, які підтверджують факт постійного проживання або постійної роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років. При цьому, вважає, що її проживання в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення підтверджується відповідним посвідченням, довідкою органу місцевого самоврядування. 
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні документи не підтверджують обов`язкової умови для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, згідно із статтею 55 Закону №796-XII, а саме робота або проживання особи у зоні не менше 3 років. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
Згідно з довідкою виданою виконавчим комітетом Дубровицької міської ради 07.07.2023 № 753/01, позивач дійсно була зареєстрована та постійно проживала в с. Залужжя Сарненського району Рівненської області з 23.06.1969 по 1987 рік, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Згідно з довідкою, виданою Рокитнівською селищною радою 22.08.2023 № 2606, позивач дійсно була зареєстрована та постійно проживала в с. Сновидовичі Сарненського району Рівненської області з 12.10.1992 і по даний час, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
В період з 20.07.1987 по 03.01.1996 позивач працювала у Київському виробничому швейному об`єднанні «Юність», що стверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 , яка видана 25.07.1987.
Довідкою від 06.09.2023 № 481 стверджується про те, що позивач дійсно навчалася з 01.09.1986 по 20.07.1987 за професією швея-мотористка у Більцерківському СПТУ № 12.
11.09.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУПФ із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Рішенням ГУПФ-1, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Повідомлено, що до загального страхового стажу враховано 24 роки 10 місяців 29 днів. Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала у зоні посиленого радіологічного контролю 0 років 4 місяців 6 днів. 
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає   Закону (далі - Закон №796-XII).
Відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
В примітці до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (частина друга  статті 55 Закону №796-XII).
Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01. 1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 5 частини другої статті 55 Закону №796-XII від 28.02.1991 - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01.01.1993.
Апеляційний суд, звертає увагу на те, що у постанові від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.
Так, наявними матеріали справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з досягненням 54 років звернулася 11.09.2023 до органу пенсійного фонду щодо призначення пенсії, із зниженням пенсійного віку, згідно із статті 55 Закону №796-XII від 28.02.1991.
Згідно переліченими вище довідками, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС 26.04.1986 по 01.01.1993, відповідно до цих довідок становить 10 місяці 28 днів.
До цього, необхідно звернути увагу на те, що долученою до матеріалів справи довідкою від 06.09.2023 № 481 стверджується про те, що позивач дійсно навчалася з 01.09.1986 по 20.07.1987 за професією швея-мотористка у Більцерківському СПТУ № 12 (Київська обл. - чиста зона); копією трудової книжки НОМЕР_1 , довідкою від 15.07.2023 № 35 та довідкою про заробітну плату від 15.07.2023 № 34 підтверджується, що позивач працювала у Київському виробничому швейному об`єднанні «Юність» з 20.07.1987 по 03.01.1996 (м. Київ - чиста зона).
Крім того, відповідно до копії Свідоцтва про народження, ОСОБА_2 (син позивача) народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Київ. Поміж тим, довідка про прибуття під нагляд позивача з 30.03.1992 ЛА ЗПСМ с . Сновидовичі з ОСОБА_2 по даний час, не є належним доказом проживання у зоні, так як не підтверджують обставин, що підлягають встановленню.
Отже, час проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії до 01.01.1993 є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 статті 55 Закону №796-XII, оскільки цим Законом чітко зазначена умова, що особа за станом на 01.01.1993 має прожити або відпрацювати у цій зоні не менше 3 років.
Наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи дає їй право на пільги, передбачені Законом, однак не може бути безумовною підставою для призначення пенсії із зниженням віку, якщо доведено, що вона у зоні посиленого радіоекологічного контролю фактично не проживала, а отже й не перебувала під впливом негативних для здоров`я факторів радіоактивного забруднення території.
Стосовно посилань скаржника щодо застосування статті 55 Закону № 796-ХІІ, викладених у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, 28.03.2018 у справі №333/2072/17, 08.05.2018 у справі №708/1022/17, то у вказаних справах, на відміну від справи, яка розглядається, не вирішувалося питання про право на пенсію особи, щодо якої судом встановлено, що вона фактично не проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю протягом певного часу.
Враховуючи відсутність інших належних та допустимих доказів на підтвердження періоду постійного проживання (роботи) позивача на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі рішень судів, довідок органів місцевого самоврядування (підприємств, установ, організацій) – немає підстав для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XII.
Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що що наявні документи не підтверджують обов`язкової умови для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, згідно із статтею 55 Закону №796-XII, а саме робота або проживання особи у зоні не менше 3 років.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 324, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	С. М. Кузьмич