ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7857/24	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/714/24 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/7857/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ороновська Ольга Михайлівна на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року, постановлену суддею Дзюбичем В.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та встановлення земельного сервітуту,- 

В С Т А Н О В И В:
       у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, та встановлення земельного сервітуту.
       13 травня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Александров В.В. подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі № 607/469/24.
В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа № 607/469/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права власності, виплату грошової компенсації та визнання права власності.
Правовою підставою позову у справі № 607/496/24 ОСОБА_2 заявлено ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо (п. 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Таку правову підставу обрано у зв`язку з наявністю обставини неможливості виділення ОСОБА_1 його 1/8-ї частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, вважає що позов у справі № 607/7857/24 ініційований саме з метою перешкоджання розгляду справи № 607/469/24, зокрема із метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншому провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору по справі № 607/7857/24 є: 1. виділення в натурі належної ОСОБА_1 1/8 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності; 2. встановлення ОСОБА_1 земельний сервітут на безоплатне користування чужою земельною ділянкою для проходу до частини житлового будинку, яка йому належить.
В той же час, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2024 року відкрито провадження у справі № 607/469/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права власності, виплату грошової компенсації та визнання права власності.
Таким чином, між двома справами існує правовий взаємозв`язок, який проявляється у тому, що факти, які будуть встановлені в справі № 607/469/24, (яка розглядається), будуть мати преюдиціальне і вирішальне значення у справі № 607/7857/24 (провадження у якій просять зупинити).
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Александрова В.В. про зупинення провадження у справі — задоволено.
       Провадження у цивільній справі № 607/7857/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, та встановлення земельного сервітуту зупинено до набрання законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у цивільній справі № 607/469/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права власності, виплату грошової компенсації та визнання права власності.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ороновська О.М. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що суд першої інстанції в порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не вказав об`єктивні обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права власності, виплату грошової компенсації, визнання права власності виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити та оцінити при розгляді цієї справи наявність обставин (фактів), якими позивач обґрунтовував свої вимоги про виділ частки житлового будинку, що перебуває у частковій власності, припинення права спільної часткової власності та встановлення земельного сервітуту.
       Суд першої інстанції не обґрунтував, які саме факти, встановлені в іншій справі, будуть мати преюдиційне значення для цієї справи, та в чому полягає неможливість самостійного встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі.
       Представник ОСОБА_2 - адвокат Александров В.В. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ороновської О.М., у якому зазначив, що справа № 607/7857/24 була породжена виключно для перешкоди розгляду справи № 607/469/24, оскільки ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість на подання зустрічної позовної заяви у межах розгляду цивільної справи № 607/469/24, що є процесуально доцільним та сприяло б об`єктивному встановленню усіх обставин, на власний розсуд вирішив подати такий позов як окрему позовну заяву, а тому повинен був усвідомлювати наслідки та ризики вчинення даної процесуальної дії, зокрема, щодо постановлення двох окремих судових рішень.
       Справа № 607/469/24 є вирішальною, для справи № 607/7857/24, оскільки в ній вирішиться питання щодо подільності будинку і можливості виділити в натурі частку належну ОСОБА_1 , а відповідно і перебування цього майна у його власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Задовольняючи клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Александрова В.В. про зупинення провадження у даній справі, суд першої інстанції посилався на те, що існує об`єктивна неможливість розгляду даної цивільної справи, предметом позову якої є виділ частки житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, та встановлення земельного сервітуту, до вирішення справи № 607/469/24, оскільки ці дві справи є взаємопов`язані, адже від компенсації та визнання права власності на нерухоме майно залежить подальший розгляд даної цивільної справи.
З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.
Зупинення провадження у справі не повинно призводити до затягування розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої державою Україна, закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.
Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» та параграфи 66, 69 Рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №761/33089/20 вказано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов:
1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто, неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі;
2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 зазначено, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо ухвалити рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Встановлено, що предметом розгляду у даній справі (№ 607/7857/24) є вимоги ОСОБА_1 про:
виділ в натурі належну ОСОБА_1 1/8 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
припинення права спільної часткової власності;
встановлення ОСОБА_1 земельний сервітут на безоплатне користування чужою земельною ділянкою для проходу до частини житлового будинку, яка йому належить.
У даній справі заявлено клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи з приводу можливості виділення в натурі у самостійну одиницю та окремий об`єкт нерухомості 1/8 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, згідно вимог позовної заяви позивач просить визначити площі і межі для встановлення сервітуту на право проходу та проїзду до частини житлового будинку, яка належить йому на праві власності.
Підставою для зупинення провадження у цій справі став факт розгляду судом справи № 607/469/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права власності, виплату грошової компенсації та визнання права власності.
Таким чином, у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у справі № 607/7857/24 будуть відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у справі № 607/469/24, адже частка ОСОБА_1 буде виділена в натурі, а спільна власність — припинена, а тому застосувати до даних обставин положення статті 365 ЦК України не буде можливим.
Крім того, Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система (пункти 34-35).
Судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими. Якість судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Належне обґрунтування є імперативом, яким не можна нехтувати в інтересах швидкості розгляду. Належне обґрунтування вимагає, щоб судді мали досить часу на підготовку своїх рішень.
Право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
Разом із тим, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував свою ухвалу, в достатній мірі не виклав мотиви, на яких вона базується, і обмежився формальною констатацією, що обставини, які розглядаються та встановлюються іншим судом, впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, тобто мають преюдиціальне значення для даної справи та не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.
Передбачена законом необхідність у зупиненні розгляду однієї справи до вирішення іншої полягає в тому, що в іншій справі можуть бути встановлені або спростовані факти, що матимуть значення для вирішення цієї справи та які можуть вплинути на наявність підстав для задоволення позову повністю або частково, або відмови у його задоволенні, або якщо ці справи є взаємовиключними.
       Колегія суддів зазначає, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі. Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.
Крім того, судом першої інстанції також не було враховано, що не можна посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а відтак суд першої інстанції, зупиняючи провадження в справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, дійшов передчасного та помилкового висновку про неможливість розгляду даної справи до прийняття остаточного рішення у справі № 607/469/24. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Керуючись ст. ст. 374, 375, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ороновська Ольга Михайлівна задовольнити.

       Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуюча                                                                         Н.М. Храпак 
        
Судді:                                                                         Б.О. Гірський

                                                                                        М.В. Хома