Ухвала
16 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 450/1747/17
провадження № 61-3961ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кінаш Олена Анатоліївна, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 7 березня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, 
ВСТАНОВИВ:
19 березня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кінаш О. А., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 7 березня 2024 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначеного у ній недоліку.
Вказаний в ухвалі недолік у встановлений судом строк усунено. 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу 
(далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 7 березня 2024 року заявник вказує неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України                           від 15 листопада 2017 року у справі № 716/53/15, від 20 грудня 2023 року                               у справі № 369/10454/18, від 08 листопада 2017 року у справі № 1512/17004/2012,                від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225, у постановах Верховного Суду                 від 06 квітня 2020 року у справі № 738/1452/17, від 26 вересня 2018 року                              у справі № 369/4549/16-ц, від 28 березня 2023 року у справі № 346/2857/21,               від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 17 квітня 2019 року                                             у справі № 541/2734/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 544/2317/14,                          від 17 січня 2020 року у справі № 462/1408/16-ц, від 11 січня 2023 року                                   у справі № 552/320/21, від 25 вересня 2019 року у справі № 289/529/17,                                  у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року                                    у справі № 214/6174/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 341/682/17                              (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга подана у визначений законодавством строк та оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, зокрема містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
З огляду на викладене, касаційний суд доходить висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.
Касаційна скарга містить клопотання про зупинення дії рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 7 березня 2024 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 жовтня       2020 року позов задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,1243 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд з кадастровим номером 4623683300:01:003:1408 на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 36,85 процентів ідеальної частки будинковолодіння та земельної ділянки площею 0,1243 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд з кадастровим номером 4623683300:01:003:1408 на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 63,15 проценти ідеальних часток будинковолодіння та земельної ділянки площею 0,1243 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд з кадастровим номером 4623683300:01:003:1408 на АДРЕСА_1 . 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 948 грн у відшкодування судового збору.
Постановою Львівського апеляційного суду від 7 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області 5 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.
Визнано будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, виділивши у приватну власність ОСОБА_2 37/100 ідеальної частки вказаного будинку, а ОСОБА_1 - 63/100 його ідеальної частки.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 37/100, а за ОСОБА_1 - на 63/100 ідеальних часток земельної ділянки площею 0,1243 га з кадастровим номером 4623683300:01:003:1408, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої                            на АДРЕСА_1 .
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 960 грн у відшкодування судового збору.
Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Верховний Суд виходить із того, що клопотання про зупинення дії судових рішень має бути мотивованим.
 
Касаційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення дії постанови суду апеляційної інстанції в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, оскільки заявником належним чином не обґрунтовано та не наведено правових підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих                             листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках               (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Касаційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення дії постанови в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь                         ОСОБА_2 2 960 грн у відшкодування судового збору, оскільки в цій частині постанова суду підлягає примусовому виконанню. 
Касаційний суд не вбачає правових підстав для зупинення дії рішення суду першої інстанції, оскільки воно було скасовано постановою суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кінаш Олена Анатоліївна, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 7 березня 2024 року.
Витребувати з Пустомитівського районного суду Львівської області матеріали цивільної справи № 450/1747/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна.
Роз`яснити учасникам справи право подати до суду касаційної інстанції з додержанням вимог статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття касаційного провадження.
Відмовити у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кінаш Олена Анатоліївна, про зупинення дії рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 7 березня 2024 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            С. О. Карпенко 
В. В. Сердюк 
І. М. Фаловська