ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року		Справа № 140/232/24 пров. № А/857/11595/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Кузьмича С.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Департаменту соціальної та ветеранської  політики Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2024 року (суддя Димарчук Т.М., м.Луцьк), -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту соціальної та ветеранської  політики Луцької міської ради (далі – Департамент, Міська рада відповідно) в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі посвідчень з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
зобов`язати Департамент повторно розглянути заяви позивача від 01.12.2023 на комісії по наданню статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни або члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон №3551-XII) з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Департаменту щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі посвідчення члена сім`ї загиблого. Зобов`язано Департамент повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2023 про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, видачі відповідного посвідчення та прийняти рішення згідно з Законом №3551-XII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що наданими позивачкою доказами не підтверджено, що її чоловік ОСОБА_3 будучи особою з інвалідністю внаслідок війни, помер внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, як це передбачено абзацом 1 пункту 1 статті 10 Закону №3551-XII, підстав для надання позивачці та її сину статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни немає. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_3 , який відповідно до посвідчення був інвалідом ІІ групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, тому ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту 2 статті 10 Закону №3551-XII має право на встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана війни та отримання відповідного посвідчення, а тому відповідач протиправно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач 01.12.2023 звернулась до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про видачу їй та її сину ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
Департаментом листом від 12.12.2023 №11477/23 відмовлено у задоволенні заяви позивачки щодо встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни, оскільки встановлення такого статусу згідно з пунктом 2 статті 10 Закону №3551-XII можливе, якщо померлий за життя мав статус особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни або статус учасника бойових дій чи учасника війни і був визнаний особою з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин (а.с.22).
Листом від 12.12.2023 №11462/23 Департаментом відмовлено у задоволенні заяви позивачки щодо встановлення її сину ОСОБА_2 статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни, оскільки для встановлення такого статусу згідно з пунктом 1 статті 10 Закону №3551-XII позивачу необхідно додатково подати документ, що підтверджує причинний зв`язок смерті її чоловіка з захворюванням одержаним в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Зазначено, що таким документом може бути витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (а.с.21).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 статті 10 Закону № 3551-ХІІ чинність цього Закону поширюється на: сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.
До членів сім`ї, загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
Аналіз вказаних положень Закону № 3551-ХІІ дає підстави дійти висновків, що чинність вказаного поширюється на сім`ї: військовослужбовців; партизанів; підпільників; учасників бойових дій на території інших держав; прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону.
До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема: один з подружжя, який не одружився вдруге; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття.
Крім того, право на отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни мають сім`ї лише осіб з інвалідністю внаслідок війни, які:
- загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва;    - померли внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_3 та у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 та копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 (а.с.12, 19).
ОСОБА_3 (чоловік позивача ОСОБА_1 ) мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії Є, виданим Департаментом. ОСОБА_3 отримав інвалідність у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується копією довідки від 01.10.1998 МСЕ №038163 серії 218 АГ (а.с.18).
З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 16.11.2023 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).
Як уже вказано вище, чинність Закону №3551-XII поширюється на членів сім`ї військовослужбовців, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів (пункт 1 статті 10 вказаного Закону).
Відповідно до пункту 1.1 розділу І «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затверджено наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402), військово-лікарська експертиза (далі – ВЛК) визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до підпункту 2.4.5 пункту 2.4 Положення №402 ВЛК може приймати постанову про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті приймається в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення.
Відповідно до пункту 21.5 Положення №402 «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби» або «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» або «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону №3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону №3551-ХІІ чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.
На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.
Частиною першою статті 18 Закону №3551-XII передбачено, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Відповідно до пункту 2 «Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302), посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551-XII на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Пунктом 4 Положення №302 передбачено, що особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-XII (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого». Нагрудний знак зазначеним особам не видається.
Абзацом другим пункту 7 Положення №302 визначено, що «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.
З аналізу наведених положень слідує, що відповідно до пункту 2 статті 10 Закону №3551-ХІІ чинність цього Закону поширюється на: 1) дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге; а також на 2) дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге. Вказаним особам відповідними органами соціального захисту населення видаються «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
З матеріалів справи видно, що 13.10.2020 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу та в друге після смерті чоловіка заміж не виходила.
ОСОБА_3 мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, що підтверджується відповідним посвідченням та на нього поширювалась дія статті 7 Закону №3551-ХІІ (вказана обставина визнається відповідачем). Відповідно ОСОБА_3 мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни.
Друга група інвалідності встановлена ОСОБА_3 відповідно до довідки МСЕ №038163 від 01.10.1998, а причиною інвалідності вказано захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (а.с.18).
З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 16.11.2023 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).
Отже, померлий чоловік позивачки, мав статус ветерана війни – інваліда війни, а також визнаний за життя особою з інвалідністю ІІ групи, встановленою внаслідок захворювання, отриманого під час виконання військового обов`язку.
Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.
Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм, вбачається що для встановлення особі статусу дружини померлого «Член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни» необхідна наявність наступних обставин:
- наявність у померлого чоловіка статусу, зокрема, інвалід війни;
- визнання померлого чоловіка за життя інвалідом від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин пов`язаних з проходження військової служби чи участі у бойових діях, які не одружилися вдруге.
Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28.07.2022 у справі № 520/2798/19.
Враховуючи, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_3 , який відповідно до посвідчення був інвалідом ІІ групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач відповідно до вимог пункту 2 статті 10 Закону № 3551-XII має право на встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана війни та отримання відповідного посвідчення, а тому відповідач протиправно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Департаменту соціальної та ветеранської  політики Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2024 року – без змін.                                                                                                              Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	С. М. Кузьмич