ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2024 р. 	Справа № 520/1722/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Чернівецької митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., повний текст складено 19.04.24  по справі № 520/1722/24
за позовом                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА"  
до                   Чернівецької митниці в особі відокремленого підрозділу Державної митної служби України                           
про визнання дій протиправними та скасування рішення
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Чернівецької митниці, в якому просить суд: визнати протиправними дії Чернівецької митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України в частині не винесення письмового рішення щодо визнання заявленої митної вартості і не скасування при цьому протиправного Рішення про коригування митної вартості товарів № UA408000/2022/000164/2 від 16.11.2022 та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA408000/2022/000164/2 від 16.11.2022 Чернівецької митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України; стягнути з Чернівецької митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України  за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5287,53 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" задоволено частково. Скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № UA408000/2022/000164/2 від 16.11.2022 Чернівецької митниці Державної митної служби України. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Чернівецької митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ “ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА” судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2643,76 грн. 
Чернівецька митниця , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає зазначене судове рішення незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права при його винесенні. Посилаючись на норми Митного кодексу , вказує , що  відповідно до ч.8 ст.55 МКУ для підтвердження заявленої вартості товару ТОВ "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка" (код ЄДРПОУ 33010822) разом із Заявою від 06.11.2023 №11220 до Чернівецької митниці додатково надано документи: митні декларації від 07.11.2022 №UA807200003759U, від 20.07.2022 №№UA 100380/2022/357813; Звіт про закупівельні ціни ТОВ «Омега» з 01.01.22-08.11.2022; Акт про надання послуг від 18.11.2022 №400; Акт про надання послуг від 18.11.2022 №464/1. Право митного органу упевнюватися в достовірності, точності будь-якого документа, поданого до митного оформлення, передбачено ст.17 Угоди про застосування ct.VII ГАТТ - ніщо в цій Угоді не тлумачиться як таке, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митного оцінювання. Згідно зі ст.52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. За результатами розгляду такої заяви та документів, наданих в рамках положень ст.53 МКУ та відповідно до ч.8 ст.55 МКУ для підтвердження митної вартості товару, встановлено, що згідно банківського платіжного доручення від 01.11.2022 №297 сума оплати становить 162736,45 дол./США. В гр. 70 зазначеного документа заявлено лише реквізити контракту від 05.01.2016 №005243-16. Таким чином, неможливо встановити, що оплата здійснена саме по партії товару, яка оформлюється. Митниця жодним чином не зазначає, що оплата за декілька інвойсів одним платіжним дорученням заборонена законодавством, проте в такому випадку митниця не може провести однозначну ідентифікацію оплати за конкретну партію товару, митна оцінка якого здійснюється, що порушує положення ч.9 ст 58 МКУ, а саме здійснення розрахунків на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню. Із Заявою від 06.11.2023 №11220 для підтвердження вартості транспортно- експедиторських послуг додатково надано Акт про надання послуг від 18.11.2022 №400, Акт про надання послуг від 18.11.2022 №464/1. При опрацювання документів встановлено, що згідно поданих до митного оформлення рахунків на оплату від 26.10.2022 №1009 та від 03.11.2022 №1060 вартість доставки (морський фрахт, ПРР,ТЕО, доставка по території України) складає 527853,12 грн. При цьому, відомості, заявлені в Актах про надання послуг, співпадають з відомостями раніше наданих рахунків на оплату від 26.10.2022 №1009 та від 03.11.2022 №1060, в частині витрат на фрахт, локальних витрат у Румунії, витрат на міжнародне перевезення до кордону України, проте відсутні акти виконаних робіт щодо транспортно-експедиційного обслуговування і відсутнє документальне підтвердження критерію розподілу експедиторських послуг на до/після кордону України, адже експедитор надає послуги на всій протяжності маршруту, а не лише після кордону України. Крім того, відсутнє документальне пояснення, яким чином здійснювався розподіл витрат на автомобільне перевезення з Румунії до Києва в частині розміру витрат до кордону та після, адже згідно даних SonyMAP відстань Констанца (Румунія) - Сірет (кордон України) складає 562 км і вартість відповідно 45 000 грн., а практично ідентична відстань Сірет (кордон України) - Київ складає 554,6 км, а вартість складає 101274,4 грн., що більше ніж в 2,2 рази. З приводу звіту про закупівельні ціни та документів щодо інших митних оформлень, наданих під час митного оформлення, повідомляє , що відповідно до норм п.17 Положення про митні декларації, затвердженого ПКМУ від 21.05.2012 №450, митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа заповнюється на партію товарів, що переміщуються через митний кордон України на підставі одного зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість зовнішньоекономічного договору (контракту), та поміщується у визначений митний режим. Згідно з п. 19 цього Положення партією товарів вважаються товари, що переміщуються через митний кордон України від одного відправника на адресу одного одержувача за одним товарно-транспортним документом на перевезення. Враховуючи, що вищезгадані документи стосуються поставок, що відбувались не в межах однієї партії з товаром, митна вартість якого визначалась, вони не можуть бути взяті до уваги. Отже, на вимогу митного органу документи подано не в повному обсязі, а надані документи не спростовують встановлені розбіжності та невідповідності, що впливають на правильність визначення митної вартості. Враховуючи вищезазначене, відповідно до ч.6 ст.54 МКУ, заявлена митна вартість товару не може бути визнана митним органом. Посилаючись на доводи , викладенні в апеляційній скарзі , просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 у справі №520/1722/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.
ТОВ "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка" подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими і безпідставними, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2024р. винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2024р. без змін.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа .
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що позивачем за митною декларацією від 10.11.2022 22UA408020054691U3 заявлено до митного оформлення товар “Частини та пристрої до транспортних засобів загального призначення. Частини системи підвіски, не для промислового складання моторних транспортних засобів: apт.RD.2870341846 амортизатор (підвіски) (46291132187)-96шт, apт.RD.3470.666.001 амортизатор (підвіски) (4629878692)-50шт, apт.RD.3470.444.119 амортизатор (підвіски) (4629882400)-58 шт, apт.RD.2870341279 амортизатор (підвіски) (46291125327)-49шт, apт.RD.2870341282 амортизатор (підвіски) (46291125702)-49шт, apт.RD.2870343298 амортизатор (підвіски) (46291125722)-100шт, apт.RD.2870343482 амортизатор (підвіски) (46291125670)-50 шт , apт.RD.2870.343.223 амортизатор (підвіски) (4629876867)-49шт, apт.RD.2870.341. 133 амортизатор (підвіски) (4629876802)- 100шт, apт.RD.2870341840 амортизатор (підвіски) (46291125664)-50шт, арт.RD.2870.349084 амортизатор (підвіски) (462992561 7)-49шт. Країна виробництва - CN Торговельна марка - RIDER. Виробник - " ZHE JIANG SENSEN AUTO PARTS CO.,LTD”, країна виробництва товару - Китай, виробник - WENZHOU TIANYANG IMP AND EXP TRADE CO., LTD, торговельна марка - TEMPEST.DECARO.K. 
Вказаний товар надійшов на виконання зовнішньоекономічного контракту від 05.01.2016 №005243-16, укладеного на умовах поставки FOB (Інкотермс -2010) CN, порт Ningbo China. Згідно умов контракту Інвойсом може бути передбачений інший порт поставки Товару.
Митна вартість товару заявлена декларантом за основним методом визначення митної вартості згідно ст.58 МКУ та складає 4,39 дол. США/кг.
За результатами опрацювання поданих під час митного оформлення та додатково наданих на вимогу митного органу документах наявні розбіжності і невідповідності, прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 16.11.2022 UA408000/2022/000164/2 (далі - Рішення) 
Всі обставини прийняття зазначеного рішення про коригування митної вартості товару, зокрема, встановлені невідповідності, а також перелік документів, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товару, зазначені безпосередньо в гр.33 Рішення.
За митною декларацією від 17.11.2022 UA408020/2022/056430 зазначений товар випущено у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій згідно з Розділом X МКУ.
Відповідно до ч.8 ст.55 МКУ для підтвердження заявленої вартості товару ТОВ "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка" (код ЄДРПОУ 33010822) разом із Заявою від 06.11.2023 №11220 до Чернівецької митниці додатково надано документи: митні декларації від 07.11.2022 UA807200003759U, від 20.07.2022 UA100380/2022/357813; Звіт про закупівельні ціни ТОВ “Омега” з 01.01.22-08.11.2022; Акт про надання послуг від 18.11.2022 №400; Акт про надання послуг від 18.11.2022 №464/1.
За результатами розгляду заяви ТОВ "ТПК "Омега-Автопоставка" та документів, наданих в рамках положень Митного кодексу України та відповідно до ч.8 ст.55 МКУ для підтвердження митної вартості товару, Відповідачем встановлено наступне:
Згідно банківського платіжного доручення від 01.11.2022 №297 сума оплати становить 162736,45 дол./США. В гр. 70 зазначеного документа заявлено лише реквізити  контракту від 05.01.2016 №005243-16. Таким чином, неможливо встановити, що оплата здійснена саме по партії товару, яка оформлюється. 
16.11.2022  року  Чернівецькою  митницею  Державної  митної  служби  України відмовлено  у  оформленні  (випуску)  товарів,  складено  Картку  відмови  в  прийнятті митної  декларації,  митному  оформленні  випуску  чи  пропуску  товарів,  транспортних засобів  комерційного  призначення  №  UA408020/2022/001307  та  прийнято  рішення про коригування  митної  вартості №  UA408000/2022/000164/2 від  16.08.2022. Підставою визначено: у митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до статей  59, 60 МКУ неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Відповідно до статей 62, 63 МКУ методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання не можуть бути використані, оскільки в митного органу відсутня інформація щодо обчислення вартості, наданої виробником товарів. Було обрано метод визначення митної вартості - резервний.
Джерелом інформації для даного рішення стала наявна в митному органі інформація за фактом митних оформлень ЄАІС: МД№UA100100/2022/41521 від 03.11.2022, рівень митної вартості 6,86 USD/кг.
Позивач виконав владні вимоги Митниці і з метою уникнення простою подав нову вантажну митну декларацію №22UA408020056430U0 від 17.11.2022, де зазначив обчислений Митницею показник митної вартості товару та товар  позивача оформлено  та  випущено  у  вільний  обіг. 
Проте, не погодившись із вищевказаними рішеннями Митниці, заявник ініціював даний спір.
Задовольняючи позовні вимоги частково , суд першої інстанції виходив з того , що надані позивачем як до суду, так і до митного органу під час подання митних декларацій документи, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, на підтвердження митної вартості товару у повній мірі підтверджують митну вартість товару, підлягають обчисленню та містять всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар, у зв`язку з чим оскаржуване рішення Чернівецької митниці про коригування митної вартості товару №UA408000/2022/000164/2 від 16.11.2022 є необґрунтованим та підлягає скасуванню в судовому порядку.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується в частині відмови у задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).
Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до частини 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 ст. 50 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 ст. 52 глави 8 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 глави 8 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частина 2 ст. 53 МК України визначає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч.3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас - листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 ст. 54 МК України).
Пунктом 2 частини 4 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
Так, з оскаржуваного рішення вбачається . що юридичною підставою для прийняття оскаржених рішень владний суб`єкт обрав положення ст.ст. 54-64 Митного кодексу України.
Митним органом зазначено, що фактичною підставою для прийняття оскаржених рішень слугувало судження суб`єкта владних повноважень про недостатність поданих документів для визначення складових митної вартості, наявності розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, зокрема: задекларований рівень митної вартості товару нижче, ніж  рівень митної  вартості на подібні товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями ДМСУ раніше.
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначено, що підставою прийняття спірного рішення є те, що надані  при  митному  оформленні  документи  містять  розбіжності, а саме:
- відповідно до п.4 контракту від 05.01.2016 №005243-16 оплата вартості товару здійснюється на умовах передоплати у розмірі 20% від загальної суми інвойсу. Вартість товару, що залишилася згідно з інвойсом сплачується протягом 20 банківських днів з моменту отримання копій про відвантаження товару. Коносамент датовано 27.09.2022, тобто має місце 100% оплата товару. До митного оформлення було подано платіжне доручення від 01.11.2022 №297 на загальну суму 162736,45 дол./США, у гр..70 призначення платежу вищезазначеного документа вказано реквізити контракту 05.01.2016 №005243-16, в якому відповідно доп. 2.4. вказано загальну суму 500000дол.сша. Дане платіжне доручення неможливо перевірити числові значення щодо здійснення платежу.
- відповідно до п.6 контракту від 05.01.2016 №005243-16 йдеться про наявність упаковки та маркування. Відомості щодо включення вартості зазначених складових до ціни товару відсутні;
- товар, доставлений морем, як правило, повинен бути застрахований. Згідно довідок про транспортно-експедиційні витрати від 03.11.2022 №1/11-416 та №1/11-417 вантаж не страхувався. Пояснень з даного приводу не надано; 
- декларантом надано до митного оформлення довідки про транспортно-експедиційні витрати від 02.11.2022 №1/11-408 та №1/11-409, в яких незазначено реквізити договору згідно якого були видані дані довідки, що унеможливлює перевірку чинності наданих до митного оформлення довідок про транспортно-експедиційні витрати від 02.11.2022 №1/11-408 та №1/11-409;
- наданий до митного оформлення прайс-лист від 01.07.2022 б/н не може бути взятим до уваги митним органом, оскільки ціни в ньому зазначені на умовах FOB (USD), без конкретного порту завантаження. В цьому ж документі вказано, що ціни діють з 01.07.2022 до 360днів. Так, з урахуванням динаміки торгово-економічних відносин та коливанням курсу валют закріплення прайсом цін на довготривалий період (календарний рік) є неактуальними.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту визначені ст. 57 МК України. Згідно даної статті такими методами є: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 4-5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно з ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Відповідно до ч.ч. 2-7 ст. 59 МК України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5– 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать Законам України і є сумісними з відповідними приписами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Відповідно до п.п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.
Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Крім того, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598).
Тобто, вимоги вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів. Крім того, згідно Правил, митний орган повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувались ним при коригуванні митної вартості за резервним методом.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 р. у справі № 520/2000/19.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. у справі № 2040/6019/18, від 20.06.2023 р. у справі № 1.380.2019.006247.
Колегія суддів зазначає, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53), заборонено.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2019 року по справі № 815/5791/17.
Так, з матеріалів справи вбачається, що для митного оформлення позивачем подана ЕМД 22UA408020054691U3 від 10.11.2022р. 
Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення подані наступні документи: 1. Пакувальний лист – до інвойсу № ZC21- 075-3 від 22.09.2022 р.  2. Рахунок-фактура (інвойс) – ZC21- 075-3 від 22.09.2022 р. 3. Коносамент – 221521070 від 27.09.2022 р. 4 Автотранспортна накладна – 809 від 03.11.2022 р. 5. Сертифікат про походження товару – C221456464940107 від 08.10.2022 р. 6. Декларація про походження товару -- ZC21- 075-3 від 22.09.2022 р. 7. Банківський платіжний документ, що стосується товару № 297 від 01.11.2022 8. Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги -- 1009 від 26.10.2022 р. 9. Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги -- 1060 від 03.11.2022 р. 10. Документ, що підтверджує вартість перевезення товару – довідка транс.витрат 1/11-416 від 03.11.2022 р. 11. Документ, що підтверджує вартість перевезення товару – довідка транс.витрат 1/11-417 від 03.11.2022 р. 12. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару прайс-лист 01.07.2022 р. 13. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу (крім позначеного кодом 4104) подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів - 005243-16 від 05.01.2016 р. 14. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 15.06.2017 р., №2 від 15.01.2019 р., №3 від 01.01.2020 р., №4 від 10.02.2021 р. 15.Договір (контракт) на перевезення – 008818-20 від 09.06.2020 р. 16. Договір (контракт) на перевезення – 14062022 від 14.06.2022 р. 17. Копія митної декларації країни відправлення 310120220516168166 від 24.09.2022 р.
При декларуванні товарів позивач визначив їх митну вартість виходячи саме з умов Контракту №005243-16 від 05.01.2016 та додаткових угод до нього.
Декларантом отримано електронне повідомлення (запит) митного органу наступного змісту: «Згідно ч.2, 3 ст. 53 МКУ та враховуючи положення пп.1 ч.5 ст. 54 МКУ, що позиціонується з положеннями ст.17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, декларанту слід надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (для підтвердження даних щодо виробника товару та ціни); - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару (для підтвердження числових значень щодо вартості товарів); - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари); - транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (для підтвердження вартості перевезення, яка єскладової митної вартості товару); - виписку з бухгалтерської документації (для деталізації умов оплати); - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; Також, відповідно до ч. 6 ст. 53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.» 
У відповідь на це повідомлення декларант з листом №10839 від 15.11.2022 р. додатково направив на адресу митниці наступні документи: - копії митних декларацій, за якими дане підприємство здійснювало митні оформлення раніше: ЕМД UA100380/2022/357813 від 20.07.2022 р.; 22UA807200003759U0 від 07.11.2022 р.; 22UA408020054962U0 від 11.11.2022 р. - платіжне доручення від 28.10.2022 № 358; - платіжне доручення від 04.11.2022 № 605794.
Також, позивач надав митниці додаткові документи та пояснення, а саме: Акт надання послуг №400 від 18.11.2022, Акт надання послуг №464/1 від 18.11.2022, Звіт про закупівельні ціни та товари імпортовані Позивачем від 01.01.22-08.11.22, ЕМД 22UA807200003759U0 від 07.11.2022 (повторно), ЕМД UA100380/2022/357813 від 20.07.2022 (повторно).
Суд апеляційної інстанції  звертає увагу, що позивачем надані всі документи, які були у нього в наявності, у відповідності до частини 2 статті 53 Митного кодексу України.
Щодо недоліків документів наданих до митного оформлення, які слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Так, до митного оформлення ТОВ «ОМЕГА» надало платіжне доручення в іноземній валюті №297 від 01.11.2022 року на суму 162736,45 дол. США в якому (графа 70) зазначено-- передплата за Контрактом 005243 -16 від 05.01.2016 за автозапчастини. Цим платіжним дорученням було оплачено відразу 3 інвойси постачальника: № ZC21-075-1 на суму 76881,97 дол. США, № ZC21-075-2 на суму 15014,54 дол. США та інвойс № ZC21-075-3 на суму 70839,94 дол. США (за яким безпосередньо здійснювалося митне оформлення товарів по ЕМД). Якщо скласти суми по всім цим інвойсам, то як раз і виходить сума 162736,45 дол. США сплачена за платіжним дорученням №297 від 01.11.2022 р. 
Суд зазначає, що здійснення оплати 1 платіжним дорученням за декілька інвойсами відразу не заборонена діючим законодавством України, як не містить воно і вимоги сплачувати окремими платіжними дорученнями за кожним інвойсом окремо. 
Таким чином, ТОВ "ТПК "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" надало митному органу докази оплати за товар та повідомило, що на момент митного оформлення було повністю оплачено за товар продавцю, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті №297 від 01.11.2022 року.
Верховний Суд у постанові від 22.10.2020 у справі № 320/2455/19 зазначив, що у постанові від 03 квітня 2018 року у справі № 809/322/17 Верховний суд сформував правовий висновок про те, що квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із квитанцією/платіжним дорученням та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме квитанції/платіжного доручення/чеку тощо не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.
Отже, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. 
Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Тому, за наявності документів, що достовірно підтверджують митну вартість задекларованого товару, за відсутності доказів підроблення відомостей та недоведеності обставин порушення вимог законодавства при придбанні певного товару, недодання до митного оформлення, зокрема, касового ордеру, касового чеку чи іншого документа про прийняття визначеної суми готівкою не може класифікуватися як обставина, що свідчить про штучне формування декларантом показників митної вартості.
Стосовно посилання митного органу на відсутність відомостей щодо включення вартості зазначених складових до ціни товару .
Так, до митного оформлення подавався контракт №005243 -16 від 05.01.2016 р. , в п. 2.3. якого зазначено, що вартість тари (упаковки) входить до вартості Товару. 
Позивач повідомив, що ніяких додаткових витрат пов`язаних з упакуванням маркуванням, тощо ним не було понесено, оскільки інвойсна вартість Товару вже включає ці витрати у відповідності до положень Контракту.
Верховний суд в постанові від 17 січня 2023 року у справі № 0440/5532/18 зазначив , що у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їхня вартість не додається до розрахунку митної вартості товару. За умовами зовнішньоекономічного контракту ціна товару включає в себе вартість пакування, у зв`язку з чим згідно з положеннями підпункту «в» пункту 1 частини десятої статті 58 МК України ці витрати не додаються до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначені митної вартості.
Щодо відсутності відомостей про страхування Товару при морському перевезенні.
З матеріалів справи вбачається , що партія Товару поставлялася на умовах FOB Ningbo та як вказано в Довідці про транспортні витрати №1/11-416 від 03.11.2022 р. (щодо фрахту) та №1/11-417 від 03.11.2022 р. (щодо автомобільного перевезення) експедитора ТОВ «УКРАМАРИН», які подавалися до митного оформлення—вантаж не страхувався.
Крім того, умовами контракту та умовами поставки, страхування товару не є обов`язковим.
Щодо відсутності в довідках про транспортні витрати відомостей про договору транспортно-експедиційних послуг.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про експедиторську діяльність» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:
транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;
транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;
експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;
клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;
перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;
учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об`єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, внутрішнього водного та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо.
Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.
Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб`єкти господарювання.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про експедиторську діяльність» експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування.
Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.
Експедитори за дорученням клієнтів: забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об`єкти для своєчасного відправлення вантажів; здійснюють роботи, пов`язані з прийманням, накопиченням, подрібненням, доробкою, сортуванням, складуванням, зберіганням, перевезенням вантажів; ведуть облік надходження та відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів або інших об`єктів; організовують охорону вантажів під час їх перевезення, перевалки та зберігання;
організовують експертизу вантажів; здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю; надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження; забезпечують виконання комплексу заходів з відправлення вантажів, що надійшли в некондиційному стані, з браком, у пошкодженій, неміцній, нестандартній упаковці або такій, що не відповідає вимогам перевізників; здійснюють страхування вантажів та своєї відповідальності; забезпечують підготовку та додаткове обладнання транспортних засобів і вантажів згідно з вимогами нормативно-правових актів щодо діяльності відповідного виду транспорту; забезпечують оптимізацію руху матеріальних потоків від вантажовідправника до вантажоодержувача з метою досягнення мінімального рівня витрат; здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів; оформляють документи та організовують роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог; надають підготовлений транспорт, який має додаткове обладнання згідно з вимогами, передбаченими законодавством; надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству. 
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
В підтвердження понесення транспортних витрат позивачем до митного органу надано довідки про транспортні витрати, в яких зазначений номер контейнеру MRKU5866809, який є унікальним та який зазначено в коносаменті і в CMR, тобто дає змогу ідентифікувати, що вказані Довідки стосуються вартості перевезення саме цього вантажу.
Крім того , форма Довідки про транспортні витрати не є затвердженою, не містить вимог щодо її обов`язкових реквізитів. 
Посилання митного органу в апеляційній скарзі на те , що  згідно поданих до митного оформлення рахунків на оплату від 26.10.2022 №1009 та від 03.11.2022 №1060 вартість доставки (морський фрахт, ПРР,ТЕО, доставка по території України) складає 527853,12 грн, при цьому відомості, заявлені в Актах про надання послуг, співпадають з відомостями раніше наданих рахунків на оплату від 26.10.2022 №1009 та від 03.11.2022 №1060, в частині витрат на фрахт, локальних витрат у Румунії, витрат на міжнародне перевезення до кордону України, проте відсутні акти виконаних робіт щодо транспортно-експедиційного обслуговування і відсутнє документальне підтвердження критерію розподілу експедиторських послуг на до/після кордону України, адже експедитор надає послуги на всій протяжності маршруту, а не лише після кордону України до уваги колегією суддів не приймаються , оскільки таке не було підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.
Щодо неналежності прайс-листа виробника у зв`язку з тим, що він діє 360 календарних днів і, з урахуванням динаміки торгово-економічних відносин та коливанням курсу валют закріплення прайсом цін на довготривалий період (календарний рік) є неактуальним. 
Колегія суддів зазначає, що до переліку додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Водночас, положення цієї статті передбачають можливість надання на підтвердження митної вартості товарів не лише прайс-лист виробника, а й інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, до яких, зокрема можна й віднести прайс-лист продавця товару.
Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд. 
Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо строку дії, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 815/1460/18.
Щодо доводів митниці про ненадання декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод за ідентичні та подібні товари, інформація щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України: - відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування.
Так, частиною 2 ст. 53 МК України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товару.
Серед цього переліку інформація щодо угод на ідентичні або подібні товари відсутня.
Частиною 3 ст. 53 МК України встановлено перелік документів, які митний орган виключно у встановлених цією частиною випадках та за наявності цих документів може їх витребувати.
Серед цього переліку інформація щодо угод на ідентичні або подібні товари також відсутня.
Частиною 4 ст. 53 МК України надано перелік документів, які митний орган може витребувати виключно за наявності та у випадку обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Серед цього переліку інформація щодо угод на ідентичні або подібні товари також відсутня.
Частиною 5 ст. 53 МК України прямо визначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Тобто, інформація щодо угод на ідентичні або подібні товари є відмінною від тих документів, що визначені частинами 2, 3, 4 ст. 53 МК України.
В той же час спірні рішення не містять жодного об`єктивного обґрунтування митним органом недостовірності заявленої Декларантом/Позивачем вартості товарів, а саме по собі припущення митного органу про подання Декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, можливої відмінності між рівнем заявленої Декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої Декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.
Таким чином, обґрунтування Відповідача як про ненадання Позивачем інформації щодо угод на ідентичні або подібні товари, яка не є в розумінні ст. 53 МК України документом, що має подаватися Декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, так і про відсутність цієї інформації в розпорядженні митного органу, не є підставою для застосування резервного методу та свідчать про безпідставність також другої, третьої підстав, вказаних у спірних рішеннях.
Тобто, Відповідачем, як підставу для винесення спірного рішення, вибірково процитовано положення ст. 62 МК України, які стосуються методу визначення митної вартості на основі віднімання вартості, та не мають жодного відношення до поданих позивачем Митних декларацій.
Інформація щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані, та дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України не є документами, які підтверджують митну вартість товару та які повинні надаватися Позивачем відповідно до положень ст. 53 МК України. В свою чергу, відсутність у розпорядженні митного органу такої інформації не дає йому права обґрунтовувати спірні рішення такими підставами.
Щодо доводів митниці про ненадання декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформації та документів, які мали вплив на процес формування ціни товару: на матеріал та витрат, понесених виробником у зв`язку з виробництвом товарів; витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетину митного кордону України; прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.
Так, в наданих позивачах до митного органу документах вказана ціна, марка, кількість товару, умови поставки, упаковку, країни походження та відвантаження товару.
Відповідно до частини 10 статті 58 Кодексу при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачено або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються комісійні витрати та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
При цьому, Митний кодекс покладає на декларанта обов`язок надавати підтвердження наявним складовим митної вартості товару, а не надавати підтвердження відсутності імовірних складових.
Аналогічне правозастосування приписів МК України стосується також і інформації щодо матеріалу та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів та щодо прибутку, що одержує експортер у результаті поставки Україну.
Окрім того, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17.
Щодо аналізу цінової інформації, яка міститься в базах АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України, колегія суддів звертає увагу на те , що наявність у митного органу інформації щодо митної вартості товарів згідно митних оформлень аналогічних товарів в базах АСМО Інспектор  та ЄАІС Держмитслужби України згідно вказаного в рішенні не свідчить та не може свідчити про факт навмисного заниження вартості товару.
При цьому, посилання у рішеннях лише на номер митної декларації, як на джерела цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування відповідачем можливості визначення митної вартості за резервним методом.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, які була взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Поряд із тим, текст спірного рішення про коригування митної вартості не містить інформації про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо. Своєю чергою, недоведення ознак подібності товарів та умов імпорту, за висновком суду першої інстанції, не дозволяє прирівнювати показники митної вартості таких товарів. Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номер митної декларації як на джерело цінової інформації не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості правоможності щодо митної вартості за резервним методом.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.01.2022 року у справі №520/11061/2020.
Таким чином, використані позивачем відомості повністю підтверджені документально, визначені кількісно і достовірні та/або всі складові митної вартості, необхідні для її обчислення, присутні, а інформація в базах АСМО Інспектор та ЄАІС не свідчить та не може свідчити про заниження митної вартості товарів позивачем, що є підставою для відхилення аргументів Відповідача і в цій частині.
Колегія суддів зазначає, що спрацювання ризиків є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 19.02.2019 року по справі № 805/2713/16-а.
У постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №815/2162/17 зазначено про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.
Таким чином, твердження відповідача щодо не підтвердження декларантом документально відомостей, зазначених в митній декларації, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 20 березня 2024 року у справі № 560/1919/23.
Як зазначено вище аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості товару, оскільки всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару та не було дотримано послідовності застосування кожного наступного методу при обґрунтованості неможливості застосування кожного з попередніх методів визначення митної вартості задекларованого позивачем товару. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
В свою чергу, судом встановлено та не спростовано відповідачем, що позивачем були подані всі наявні документи, які давали змогу митному органу достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів, а також про те, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що ціна, вказана платником в митній декларації, об`єктивно підтверджується контрактом і наданим повним пакетом документів, передбачених статтею 53 Митного Кодексу України, та підлягає обчисленню.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні числові дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
Ураховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про надання позивачем Митниці належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Відповідачем не визначено встановлених під час митного оформлення розбіжностей в наданих позивачем документах на підтвердження митної вартості товару.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Відповідно, застосування митним органом другорядних методів - за ціною договору щодо ідентичних товарів та резервного методу визначення митної вартості, а також розрахунок скоригованої митної вартості є необґрунтованим.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що надані позивачем на підтвердження митної вартості товару документи підтверджували митну вартість товару, підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар, а відповідачем в оскаржуваних рішеннях не вказано на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.
Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що ТОВ "ТПК "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" надало документи, що підтверджують митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а висновки відповідача про невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, викладені у оскаржуваних рішеннях Харківської митниці є безпідставним.
Аналогічна правова позиція узгоджується у постанові Верховного суду від 21 березня 2023 року у справі №815/5817/17.
Відповідно до судових рішень Верховного Суду, зокрема: від 24 січня 2019 року у справі № 821/1697/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 815/6242/17, 09 квітня 2019 року у справі № 825/1990/17, у яких надано правову оцінку рішенню про коригування митної вартості після випуску товару у вільний обіг незалежно від застосованого методу випуску у вільний обіг - під гарантію або шляхом подання нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості та зазначено, що встановивши обставини щодо прийняття рішення в порушення закону, суд приймає рішення стосовно задоволення вимог декларанта шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення і тим самим визнає право декларанта на захист його порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості незалежно від застосованого декларантом способу випуску товару у вільний обіг під гарантію чи за новою декларацією.
Отже норми національного законодавства не містять чіткої норми, яка позбавляє декларанта права на оскарження рішення про коригування митної вартості ввезеного товару та картки відмови в прийнятті митної декларації після правового аналізу винесеного митним органом рішення.
Разом з тим картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA408000/2022/000164/2 від 16.11.2022 Чернівецької митниці Державної митної служби України, оскільки таке не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.
Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права,  зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано  в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору. Доводів щодо незгоди з розподілом судових витрат апеляційна скарга не містить. 
Керуючись ст. ст.  242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу    залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 по справі № 520/1722/24  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко