ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2024 року
м. Харків
справа № 643/6003/24
провадження № 22-ц/818/2877/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкова О.Ю.
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 
розглянувши в порядку ст. 369ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним удаваного правочину, -
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07 червня 2024 року, постановлене суддею Задорожною А.М.
в с т а н о в и в:
06 червня 2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати недійсним удаваний правочин.
07.06.2024 позивач на електронну пошту суду подав заяву про повернення позовної заяви у зв`язку із необхідністю виправлення помилки та внесення уточнень.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 червня 2024 року позовну заяву  ОСОБА_1 повернуто. Роз`яснено позивачу, що відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду першої інстанції – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Зазначає, що ОСОБА_1 намагається в черговий раз звернутися до суду із позовом, з тих самих підстав, за якими йому вже було відмовлено. Вважає, що ОСОБА_1 зловживає своїми правами.
23 липня 2024 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 подала заяву про закриття апеляційного провадження. Оскільки на її думку, позовна заява носить штучний характер.
31 липня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
08 серпня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про порушення норм цивільного процесуального закону при подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 . 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що на момент подачі заяви про відкликання (повернення) позовної заяви провадження у справі не відкрито, тому суд вважав за можливе повернути позивачу подану ним позовну заяву, роз`яснивши при цьому, що повернення такої позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду в порядку, встановленому законом.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 червня 2024 року ОСОБА_1 подав позовну заяву про визнання недійсним удаваного правочину.
07 червня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про повернення позовної заяви.
Згідно з ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати до суду заяви та клопотання.
Подання заяви про відкликання позову (заяви) є правом позивача (заявника), яке не може бути обмежено судом.
Відповідно до п.3 ч.4 ст.185 ЦПК України, позовна заява повертається у випадках, коли до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.
Відповідно до ч.6 ст. 185 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про повернення позовної заяви, якщо позивач до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі подав заяву про повернення позовної заяви.

Таким чином, враховуючи, що позивач подав заяву про повернення позовної заяви до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі, що є його процесуальним правом, дана заява відповідає вимогам закону.

Судова колегія вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви позивача про повернення позовної заяви, оскільки звернення до суду із даною заявою є проявом принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Висновок суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Щодо заяви ОСОБА_3 про закриття провадження у справі, судова колегія не вбачає підстав для його задоволення. Підстав для застосування п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України не має.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Відповідно дост.375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1ст.382ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07 червня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3ст. 389ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                        О.В. Маміна
Судді:                                                                Н.П. Пилипчук
                О.Ю. Тичкова