П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

1 серпня 2024 року                                                                                                місто  Київ
                                                                                          справа № 372/2673/23
                                                                                           провадження №22-ц/824/7950/2024
 
 Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д.,  Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -  Височанської Н.В..
 
сторони: 
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач  - Обухівська міська рада Київської області
відповідач  - Обухівська районна державна адміністрація
відповідач  -  ПрАТ «Обухівське»
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом  Івченко Вікторією Петрівною, 
на  рішення Обухівського районного суду Київської області   від  21 грудня  2023 року, ухвалене у складі судді  Проць Т.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області, Обухівської районної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства «Обухівське» про визнання права власності на земельну частку (пай),-
 
                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2023 року  позивач ОСОБА_1 звернувся   до суду з позовом до відповідачів,  в якому просив   визнати за ним право власності на земельну ділянку частку (пай) № НОМЕР_1, площею 3,6321 га, кадастровий номер 3223110100:06:006:0019 для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради Київської області.
Позов обґрунтовано тим, що   позивач працював в  радгоспі - комбінаті «Обухівський».
Під час розпаювання земель, ініціативною групою, ОСОБА_1 , як працівнику ПАТ «Обухівське» було виділено земельну частку /пай, відповідно до затверджених списків та схеми розпаювань. При жеребкуванні  часток/паїв дісталась частка № НОМЕР_1, розміром 3,6321 га за кадастровим номером 3223110100:06:006:0019.
ПАТ «Обухівське», яке є правонаступником радгоспу-комбінату «Обухівський», створено на базі майна двох колгоспів ім. Паризької Комуни та ім.Сталіна згідно ЦК КП України і Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1957 року № 494 та протоколу № 7 засідання виконавчого комітету Обухівської районної Ради депутатів трудящих Київської обласної Української РСР від 26 березня 1960 року.
Протоколом загальних зборів № 2 від 5 березня 2010 року  вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПАТ «Обухівське» та затвердити список осіб, які мають право на земельну частку (пай).
В грудні 2010 року ВАТ «Обухівське» отримало розпорядження № 793 Обухівської  районної державної адміністрації «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) ВАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, що знаходяться у користуванні ВАТ «Обухівське» в межах Обухівської міської ради, Нещерівської та Першотравенської сільських рад.
27 грудня 2013 року Обухівською районною радою прийнято рішення «Про затвердження проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Першотравенської та Нещерівської сільських рад», яким затверджено проект приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Першотравенської та Нещерівської сільських рад Обухівського району Київської області.
22 лютого 2014 року загальними зборами членів ПАТ «Обухівське» було проведено розподіл земельних часток (паїв) шляхом жеребкування, результати розподілу оформили протоколом загальних зборів № 3 з додатками до нього, а саме списком членів ПАТ «Обухівське», які мають право на отримання земельної частки (паю) та схему поділу сільськогосподарських земель ПАТ «Обухівське» згідно проєкту приватизації із зазначенням номерів їх власників (за списком).
Ініціативна група відповідно до схеми розпаювання зверталася до Дерземагенства з питань виготовлення для видачі пайовикам сертифікатів в подальшому державних актів. Однак більшість членів/працівників ПАТ та пенсіонерів із-за незалежних від них обставин, так і не виготовлені правовстановлюючі документи на частку/пай.
Враховуючи, що позивач не оформив ні сертифікат, ні державний акт на право власності на земельну ділянку, Обухівська міська рада відмовилась надавати позивачу дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою та порадила звернутись до суду з відповідним позовом.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Івченко В.П. подала апеляційну скаргу, в який просить  скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням прав матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції не взято до уваги п.а ч.3 ст.152 ЗК України, яким передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права та до ч.3 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», якою передбачено право особи на земельну ділянку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Позивач  працював на підприємстві, був його членом та був включений до списку пайовиків.
 Представник ПрАТ «Обухівське» Бондарчук Ю.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
До суду від Обухівської міської ради Київської області 5 квітня 2024 року надійшло клопотання про розгляд справи у  відсутність представника відповідача ( а.с.65 т.2).
В судове засідання   учасники справи не з`явилися,  про день, час і місце  розгляду справи були повідомлені шляхом направлення судових повідомлень до електронних кабінетів представника ОСОБА_1 - адвоката Івченко В.П., Обухівської міської ради Київської області, Обухівської районної державної адміністрації, ПрАТ «Обухівське», доставка до яких підтверджена звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду ( а.с.71-74 т.2). Причини своєї неявки учасники справи суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Оскільки рішення ухвалене за відсутності учасників справи, то датою рішення є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І.,  перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 працював  радгоспі-комбінаті «Обухівський», правонаступником якого є ПрАТ «Обухівське».
В лютому 1996 року радгоспу-комбінату «Обухівський» видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 1327 га для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Нещерівської сільської ради народних депутатів від 01 грудня 1995 року. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №284.
Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації №365 від 08.12.2015  затверджено проект приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської ради.
Відповідно до протоколів загальних зборів №2 від 05.03.2010  та №3 від 22 лютого 2014  вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПАТ «Обухівське» та затвердити список осіб, які мають право на земельну частку (пай). Згідно списку, який є додатком до протоколу №2, під номером 309, значиться позивач - ОСОБА_1 .
Згідно Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права, земельна ділянка кадастровий номер 3223110100:06:006:0019, площею 3,6321 з цільовим призначенням  для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності - державна власність.
Позивач ОСОБА_1 ніколи не набував право власності на спірну земельну ділянку і таке право у нього відсутнє.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  оскільки ОСОБА_1 ніколи не набував право власності на  земельну ділянку  кадастровий номер 3223110100:06:006:0019, площею 3,6321 з цільовим призначенням  для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності - державна власність, відсутні  підстави  для визнання за  позивачем  права власності на частку земельної ділянки на підставі ст.392 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу,  сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.
Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначені Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».
Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають:
колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;
громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;
громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);
громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.
Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.
Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Відповідно до   ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вказаним Законом визначено можливість встановлення права особи на земельну частку (пай)   в судовому порядку, а також визнання права на земельну частку (пай).
Разом з тим, даним Законом не передбачено набуття права власності на земельну частку (пай) у судовому порядку.
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку частку (пай) № НОМЕР_1, площею 3,6321 га, кадастровий номер 3223110100:06:006:0019 для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради Київської області, ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів набуття ним права власності на конкретну земельну ділянку, в тому числі і у порядку розпаювання.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що право власності на   земельну частку/пай № НОМЕР_1 площею 3,6321 га, кадастровий номер 3223110100:06:006:0019 для товарного сільськогосподарського виробництва, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не набував.
Саме по собі звернення ініціативної групи до Держземагенства з питань виготовлення для видачі пайовикам сертифікатів, не надає підстав для ухвалення судом рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку частку (пай) № НОМЕР_1  площею 3,6321 га, кадастровий номер 3223110100:06:006:0019 для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради Київської області.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду  ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться фактично до незгоди з висновками суду першої інстанції.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом  Івченко Вікторією Петрівною,   залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

 
Суддя-доповідач:                                                                    О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                       Л.Д. Поливач
 
                                                                                                  А.М. Стрижеус