Справа № 344/13999/23 
Провадження № 22-ц/4808/1161/24 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач):                Василишин Л. В.,
суддів:                                        Максюти І. О., Фединяка В. Д.,
секретаря                                        Кузнєцова В. В.,
за участю апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта - адвоката Синишина П. Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року, постановлену у складі судді Атаманюка Б. М. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання дитини,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст заяви
У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини.
У грудні 2023 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку ОСОБА_2 надавати їй, з урахуванням її незмінного робочого графіку, можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: кожен перший, третій тиждень місяця з 10 год, кожної суботи до 18 год, кожної неділі поза межами постійного місця проживання дитини за місцем проживання матері, без присутності батька, до набрання чинності рішенням суду у цій справі.
В обґрунтування заяви зазначала, що ОСОБА_2 свідомо та навмисно чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином, здійснює тиск на останнього, щоб у нього не було бажання спілкуватися із нею. Така поведінка відповідача за її позовом може призвести до руйнування нормальних психоемоційних зв`язків між нею та сином, перешкоджає виконанню її материнських обов`язків.
Вказувала, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту дитини особисто з її матір`ю, повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. Тому забезпечення позову є необхідним у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, якщо врегульовано правовий механізм забезпечення позову.З огляду на вказане просила заяву задовольнити.
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви  ОСОБА_1   про забезпечення зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив, що реальних перешкод батьком матері у побаченні з дитиною не встановлено, а також врахувавши вік дитини та її рівень розвитку, яка ствердно висловила незгоду в побаченні з матір`ю, дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у обраний заявницею спосіб.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 на ухвалу суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неврахуванням судом фактичних обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проігнорував доводи, що ОСОБА_2 категорично забороняє спілкуватися сину із матір`ю та здійснює на нього психологічний тиск. Відповідно вважає, що думка неповнолітнього сина ОСОБА_3 про те, що він не хоче бачитися і спілкуватися із нею є спотвореною та має ознаки навіювання такої позиції батьком, а тому не може прийматися як абсолютна.
Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення психолога ОСОБА_5 про те, що заява про забезпечення позову сприятиме зниженню напруги між нею та сином, а також дозволить побудувати міцний емоційний контакт із сином.
Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову.
Позиція інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на законність та справедливість оскаржуваної ухвали.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Синишин П. Є. вимоги апеляційної скарги підтримали, просили таку задоволити.
ОСОБА_2 та представник Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи.
Оскільки неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за зустрічним позовом та представника третьої особи. 
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянтки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 17).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 з травня 2021 року (а.с. 25).
Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 29 грудня 2021 року № 1802 надано ОСОБА_2 висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із яким виконавчий комітет вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 26-33).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини (а.с. 66).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання дитини (а.с. 87-88). 
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, а й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 (провадження № 61-7628св22) вказано, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).
У постанові Верховного Суду від 05 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23 (провадження № 61-13103св23) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції, що з метою запобігання втраті емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову шляхом безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу батька з малолітнім сином, за місцем проживання першого у період з 11:00 год. кожної другої суботи місяця до 16:00 год неділі, з можливістю ночівлі дитини з батьком, відповідає нормам процесуального права. Судом враховано, що з січня 2021 року позивач через дії матері не має можливості вільно спілкуватись зі своїм малолітнім сином, що призводить до втрати зв`язку між батьком та дитиною.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що зустрічі та спілкування одного з батьків з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову щодо фізичної опіки над дитиною, враховуючи, що спір виник із сімейних правовідносин (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20), від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц (провадження № 61-21029св21), від 24 лютого 2022 року у справі № 361/8355/21 (провадження № 61-241св22), від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22), від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 (провадження № 61-7628св22), від 15 листопада 2023 рок у справі № 467/403/22 (провадження № 61-6283св23), від 05 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23 (провадження № 61-13103св23).
У справі, яка переглядається встановлено, що ОСОБА_2 звертаючись до суду із позовом просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 із ним та стягувати на його користь на утримання сина із відповідачки аліменти, ОСОБА_1 , не погоджуючись із заявленими позовними вимогами ОСОБА_2  подала зустрічний позов про визначення місця проживання їх спільного сина з нею.  
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції вказав, що в період розгляду справи дитина сторін проживає із батьком, і в судовому засіданні не встановлено факту перешкоджання батьком в побаченні дитини з матір`ю. Висловлена незгода дитини в побаченні з матір`ю ставить під сумнів можливість реального виконання обраного стороною заходу забезпечення позову.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки, як встановлено із висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у справі про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ускладнені взаємини сторін мають вкрай негативний вплив на психоемоційний стан дитини, ОСОБА_3 хвилюється через ситуацію, що склалася між ними, хотів би, щоб непорозуміння між батьками вирішилися. ОСОБА_2 на запитання головуючого чи може мати бачитися із сином відповів, що ні, так як дитина із нею не спілкується. При цьому головуючий наголосив на тому, що батько не має права чинити перешкоди матері у вихованні дитини (а.с. 97-102).
При цьому спір носить тривалий характер з огляду на попередній висновок органу опіки та піклування, наданий 29 грудня 2021 року. Суд першої інстанції обставин, які би заперечували зазначений факт не встановив та жодним чином не спростував інформацію, зазначену у висновках.
Посилання суду першої інстанції на небажання дитини спілкуватися із матір`ю, як підставу для відмови у задоволенні заяви, слід оцінювати критично, оскільки мова йде про складні психоемоційні відносини в сім`ї в цілому та дитини з кожним з батьків.
В силу обставин, які склалися між сторонами, це не може бути підставою для обмеження ОСОБА_1 у реалізації її прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні із нею, в даному випадку тимчасово, до вирішення спору по суті.
У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року по справі № 138/96/17 (провадження № 61-17718св18) зроблено висновок, що: «суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України)». Колегія суддів вважає, що зустрічі матері з дитиною під час достатньо тривалого судового процесу щодо фізичної опіки над дитиною, який вже триває більше року, та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини (встановлення фізичної опіки над дитиною) будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітнім сином і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини, які повинні переважати над інтересами батьків. Виняткових обставин, які би свідчили про негативний вплив спілкування матері на нормальний розвиток дитини, не встановлено. Отже негативні непоправні наслідки, які можуть настати у випадку зволікання у відновленні стабільного контакту матері з малолітньою дитиною, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для вжиття тимчасових заходів забезпечення позову у цій справі. Вид забезпечення позову, який просила застосувати ОСОБА_1 є доцільним та співмірним з заявленими вимогами зустрічного позову. За таких обставин наявні правові підстави для забезпечення зустрічного позову шляхом встановлення обов`язку ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 , з урахуванням її позмінного робочого графіка, можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кожен перший, третій тиждень місяця з 10 год кожної суботи до 18 год та кожної неділі поза межами постійного місця проживання дитини, за місцем проживання матері: АДРЕСА_2 , без присутності батька. Якщо дні зустрічі та побачення матері з дитиною припадають на робочу зміну матері, то дитина залишається у ці дні з батьком. 
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвалу суду про відмову в забезпеченні зустрічного позову необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким забезпечити зустрічний позов у обраний позивачкою спосіб.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким заяву  ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволити.
Забезпечити зустрічний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та тимчасово до набрання рішенням суду законної сили, встановити обов`язок ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 , з урахуванням її позмінного робочого графіка, можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кожен перший, третій тиждень місяця з 10 год кожної суботи до 18 год та кожної неділі поза межами постійного місця проживання дитини, за місцем проживання матері: АДРЕСА_2 , без присутності батька. 
Якщо дні зустрічі та побачення матері з дитиною припадають на робочу зміну матері, то дитина залишається у ці дні з батьком.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач:                                                         Л. В. Василишин 
Судді:                                                                        І. О. Максюта
       В. Д. Фединяк