СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року            м. Харків                        Справа № 922/757/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя  Россолов В.В.,

 розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін у судове засідання апеляційну скаргу позивача, за вх. №1395 Х/1 на  рішення  господарського суду Харківської області від 27.05.24  (суддя Новікова  Н. А.) у справі № 922/757/24 
за  позовом  АТ  "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця", 
до ТОВ  «ТЕПЛОВОЗРЕМСЕРВІС», м.Харків,
про  стягнення штрафу за несвоєчасну поставку товару в розмірі 34051,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської  області від 27.05.24 у справі №922/757/24 позов задоволено частково , стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОВОЗРЕМСЕРВІС» (61010, м.Харків, вул. Основ`янська, буд. 55, код ЄДРПОУ 42768341) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул.Єжи Гедройця, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815) в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (65012, м. Одеса вул.Пантелеймонівська, буд. 19, код ЄДРПОУ ВП 40081200) штраф за несвоєчасну поставку товару в розмірі 17025,75 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1514,00 грн. Відмовлено  у стягненні штрафу за несвоєчасну поставку товару в розмірі 17025,75 грн.            
Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням частково , апелянт звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою , в якій просив змінити  оскаржуване рішення  в частині стягнення судових витрат (судового збору).

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає,  що місцевий суд дійшов передчасного висновку у частині стягнення лише частини судового збору з відповідача на користь позивача, чим порушив норми процесуального права.
Заявник зауважує, що  господарським судом було визнано обґрунтованість позовних вимог та вину відповідачу у даному спорі, однак в частині стягнення штрафу за несвоєчасну поставку товару у розмірі 17025,75 грн. за спірним договором, було відмовлено, на підставі клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача було стягнуто лише частина судового збору. 

Отже апелянт не погоджується із висновком господарського  суду в частині   зменшення розміру судового збору з 3028,00 грн. до 1514,00 грн., вважає що в цій частині місцевим судом не враховано висновків  щодо розподілу судових витрат викладених у постановах  Верховного Суду  від 03.04.2018 у справі №902/339/16, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16.
Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2024  відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено учасникам справи строк  для подання відзивів на апеляційну скаргу, витребувано матеріали справи з господарського суду та ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.
Колегія суддів зауважує, що на час винесення даної ухвали, в Україні введено дію воєнного стану, а також особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду, що може привести до подовження процесуальних строків розгляду справи.
Відповідачем у строк не було надано відзив на апеляційну скаргу позивача на рішення  Господарського суду Харківської  області від 27.05.24 у справі №922/757/24  . 

Відповідно до статті  269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції було встановлено наступні обставини справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2023, за результатами закупівлі UA-2023-03-23-011980-a № 19728618, проведеної відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі», в тому числі з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178,  між позивачем - АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (Покупцем) та відповідачем - ТОВ «ТЕПЛОВОЗРЕМСЕРВІС» (Постачальником) укладено договір закупівлі № ОД/НХ-23-172НЮ (далі по тексту - Договір), згідно з умовами якого Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупцю товар, відповідно до Специфікації № 1  (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов`язався  прийняти та оплатити товар на умовах цього Договору.
Згідно з п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору, Постачальник мав поставити товар – запасні частини до тепловозів 2ТЕ10 (втулки), виробника – ТОВ «ТРС», м. Харків, Україна, кількість, асортимент, марка товару визначаються в Специфікації № 1  (Додатку № 1) до цього Договору.
У Специфікації № 1, яка є Додатком № 1 до Договору та є його  невід`ємною частиною, сторони визначили, що відповідач (Постачальник) має поставити позивачу (Покупцю) товар - Втулки верхньої головки шатуна Д100.24.103сб-6 у кількості 180 шт. ціною 1645,00 грн без ПДВ за одиницю, та 1974,00 грн  ПДВ за одиницю на загальну суму без ПДВ - 296100,00 грн, крім того ПДВ 20% - 59220,00 грн, усього з ПДВ 355320,00 грн.
Відповідно до п. 4.1 Договору, Постачальник здійснює поставку товару на склад Покупця (65098, м. Одеса, вул. Степна, 2) на умовах DDP відповідно до «ІНКОТЕРМС» у редакції 2020 року. 
За умовами п. 4.2 Договору, поставка товару проводиться партіями протягом строку дії Договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки Покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Покупця до приймання товару. Строк поставки товару – протягом 10 робочих днів з моменту надання письмової рознарядки Покупцем. Право власності на товар переходить до Покупця з дати поставки товару.
Згідно з п. 4.6 Договору, датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної.
Відповідно до п. 6.1, 6.3 Договору, Покупець оплачує поставлений Постачальником товар за ціною, вказаною в Специфікації № 1 (Додатку № 1) до цього Договору. Загальна ціна Договору без ПДВ - 296100,00 грн, крім того ПДВ 20% - 59220,00 грн, усього з ПДВ - 355320,00 грн. Ціна Договору  включає в себе обов`язкові платежі, у тому числі на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього Договору.
Порядок та умови оплати за Договором визначений в частині 7 Договору, згідно з якою оплата за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на рахунок Постачальника. Оплата за кожну партію поставленого товару за цим Договором проводиться Покупцем на 10-й банківський день з дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по постачанню товарів (виконанню робіт, надаю послуг), які підлягають оплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому чинним законодавством порядку та строки, відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію товару, обумовлену згідно п. 4.2 цього Договору та Специфікації № 1 (Додатку № 1) при наявності документів, зазначених у п. 5.4 цього Договору.  
Згідно з п. 9.1 Договору, за невиконання чи неналежне виконання  зобов`язань за цим Договором винна сторона несе відповідальність згідно з цим Договором і законодавством України. 
При порушенні строків постачання Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2 Договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня в розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення (пп. 9.3.1 п. 9.3 Договору).
Згідно з п. 15.1 Договору, строк дії цього Договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2023. 
На період дії воєнного стану строк дії Договору визначається з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.
Як вбачається з наданої позивачем до позовної заяви копії Договору, вказаний  Договір підписаний обома сторонами та скріплений відтисками їх печаток. Докази внесення сторонами змін у Договір щодо строку його дії в матеріалах справи відсутні. 
На виконання умов п. 4.2 Договору 19.09.2023 за вих. № НХ08/2991 позивач - АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (Покупець) направив відповідачу - ТОВ «ТЕПЛОВОЗРЕМСЕРВІС» (Постачальнику) на його електронну адресу письмову рознарядку на поставку партії товару - Втулки верхньої головки шатуна, Д100.24.103сб-6, кількістю 115 шт., ціною 1645,00 грн без ПДВ за одиницю, та 1974,00 грн ПДВ за одиницю, на загальну суму без ПДВ - 128310,00 грн, крім того ПДВ 20% - 37835,00 грн, усього з ПДВ - 227010,00 грн. 
Отже, у відповідності до умов п. 4.2 Договору, відповідач (Постачальник) мав поставити товар за письмовою рознарядкою Покупця від 19.09.2023 за вих. № НХ08/2991 до 03.10.2023 включно (протягом 10 робочих днів з моменту надання письмової рознарядки). 
Втім, лише 11.10.2023, тобто з прострочкою на 8 календарних днів, відповідач поставив позивачу першу частину замовленого товару по видатковій накладній від 11.10.2023 № РН-0000032 на суму 59220,00 грн з ПДВ. 
12.10.2023, тобто з прострочкою на 9 календарних днів, відповідач поставив другу частину замовленого товару по видатковій накладній від 12.10.2023 № РН-0000033 на суму 59220,00 грн з ПДВ. 
13.10.2023, тобто з прострочкою на 10 календарних днів, відповідач поставив третю  частину замовленого товару по видатковій накладній від 13.10.2023 № РН-0000034 на суму 59220,00 грн з ПДВ.
14.10.2023, тобто з прострочкою на 11 календарних днів, відповідач поставив четверту частину замовленого товару по видатковій накладній від 14.10.2023 № РН-0000035 на суму 49350,00 грн з ПДВ.
Таким чином, письмова рознарядка Покупця від 19.09.2023 за вих. № НХ08/2991 виконана Постачальником у повному обсязі, але з пропуском строку поставки на 8, 9, 10 та 11 днів відповідно. 
23.10.2023 за вих. № НХ08/3899 позивач направив відповідачу Претензію № 1 з вимогою сплатити штраф у розмірі 34051,50 грн за несвоєчасну поставку товару відповідно до пп. 9.3.1 п. 9.3 Договору. 
Проте вказана вимога залишилась без реагування з боку відповідача, що стало  підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Як зазначалося вище, позовні вимоги  по справі було задоволено  частково .
Відповідно до статті  269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія приходить до висновку про наявність  підстав для  задоволення апеляційної скарги з огляду на нижче викладене.
Надаючи правову кваліфікацію вищевказаним обставинам, що стали предметом спору між сторонами у даній справі, місцевий суд вірно визначив, що  у  відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.
Положеннями ч. 1-3   ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Договором є домовленість сторін, спрямована на     встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
З урахуванням вищезазначеного, проаналізувавши правовідносини, які склались між позивачем - АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» та відповідачем - ТОВ «ТЕПЛОВОЗРЕМСЕРВІС» на підставі укладеного між ними договору закупівлі від 18.04.2023 № ОД/НХ-23-172НЮ, апеляційний суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки та відповідає вимогам чинного законодавства України, сторонами досягнуто всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому, з огляду на положення ст. 629 ЦК України, зазначений договір є обов`язковим для виконання обома сторонами.
Як встановлено апеляційним судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивач –  свої зобов`язання за вказаним Договором виконав належним чином, у відповідності до умов п. 4.2 Договору направив відповідачу письмову рознарядку на поставку партії товару на загальну суму 227010,00 грн з ПДВ. 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Початком відліку періоду прострочення зобов`язання (моментом прострочення) у відповідності до ст. 253 ЦК України, є день, наступний після визначеної (кінцевої) дати виконання цього зобов`язання.
Частинами 1-3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
За приписами п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Умовами пп. 9.3.1 п. 9.3 Договору сторони передбачили обов`язок Постачальника (відповідача) при порушенні строків постачання Товару сплатити Покупцю штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2 Договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня в розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення.
Отже як було визначено господарським судом  , у зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару позивач направив відповідачу Претензію № 1 з вимогою сплатити штраф у розмірі 34051,50 грн за несвоєчасну поставку товару відповідно до пп. 9.3.1 п.9.3 Договору. 
Вказана вимога відповідачем залишена без відповіді. 
Станом на день прийняття місцевим судом даного рішення в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем штрафних санкцій, нарахованих позивачем у зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару в розмірі 34051,50 грн, що становить 15% від вартості непоставленого в строк товару.
На підставі викладеного, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем прав позивача внаслідок порушенням строків поставки товару по Договору, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за несвоєчасну поставку товару в розмірі 34051,50 грн, є правомірними та обґрунтованими. 

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву заявляв клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.
Відповідач - ТОВ «ТЕПЛОВОЗРЕМСЕРВІС» у відзиві на позов в обґрунтування підстав для зменшення розміру штрафних санкцій посилається на наявність виняткових обставин, за яких можливе зменшення нарахованого позивачем штрафу за прострочення строків поставки товару за Договором, зокрема посилається на введення воєнного стану у зв`язку з повномасштабною військовою агресією РФ проти України та перебування підприємства відповідача в прифронтовому місті Харкові під постійними обстрілами, через що потенційні контрагенти відмовляються від співробітництва із ТОВ «ТЕПЛОВОЗРЕМСЕРВІС» (потужності якого знаходяться в місті Харкові), що, в свою чергу, спричинило скрутне матеріальне становище відповідача.
Правовий аналіз ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1, 2 ст. 233 ГК України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.
Як було зазначено місцевим судом,  враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про ухиляння відповідачем - ТОВ «ТЕПЛОВОЗРЕМСЕРВІС» від виконання своїх зобов`язань за укладеним з позивачем договором закупівлі від 18.04.2023 №ОД/НХ-23-172НЮ, зважаючи на те, що навіть за наявності фінансових та інших труднощів через постійні авіаційні, ракетні та артилерійські обстріли з боку ворога міста Харкова, в якому заходиться та здійснює свою господарську діяльність відповідач, останнім виконано умови вказаного договору, а саме: поставлено в повному обсязі замовлений позивачем товар кількома партіями, хоча і з прострочкою строків поставки, проте терміни прострочки строків поставки були незначними (8, 9, 10 та 11 днів відповідно), з огляду на те, що стягнення нарахованих позивачем штрафних санкцій у повному обсязі може стати несправедливо непомірним тягарем для відповідача та призвести до неможливості ведення ним господарської діяльності, виплати заробітної плати працівникам та виконання взятих на себе зобов`язань перед іншими особами, а також податкових зобов`язань тощо, суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин, за яких є можливим зменшення нарахованого позивачем штрафу за прострочення строків поставки товару, тому місцевий  суд вважав за необхідне зменшити розмір заявлених позивачем штрафних санкцій до 17025,75 грн.
Аналогічну правову позицію викладено у численних постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 03.10.2019 у справі № 914/2202/18, від 12.09.2019 у справі № 910/10427/18, від 11.09.2019 у справі №905/2149/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 27.09.2019 у справі №923/760/16, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі №903/827/17, від 30.08.2018 у справі №925/1587/17.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає,  що місцевий суд дійшов передчасного висновку у частині стягнення судових витрат, а саме лише частини судового збору, з відповідача на користь позивача, чим порушив норми процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи ,  місцевим судом було зазначено, що позивачем при поданні до суду в березні 2024 року позову з вимогами майнового характеру на суму 34051,50 грн. було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн., тобто мінімальному розмірі, передбаченому Законом України "Про судовий збір". 
Сплачений позивачем судовий збір зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується відповідною Випискою про зарахування зазначеного судового збору, наявною в матеріалах справи. 
З огляду на зазначене, враховуючи, що позовні вимоги місцевим судом були задоволені частково на суму 17025,75 грн., у відповідності до п.2 ч. 1 ст. 129 ГПК України , господарський суд поклав на відповідача  витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1514,00 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції у частині стягнення судових витрат (судового збору) з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне. 
Відповідно ,оскарженим рішенням  Господарського суду Харківської області було встановлено , що відповідачем у встановлений договором строк, свого обов?язку з поставки товару не виконано, чим допущено прострочення виконання умов п. 4.2 договору, що стало  підставою для застосування відповідальності (стягнення штрафу) згідно пункту 9.3 договору.
Також судом  першої інстанції, здійснивши перевірку нарахованих позивачем відповідачу штрафу за несвоєчасну поставку товару у розмірі 34 051,50 грн., зазначено , що він є арифметично вірним.
Отже, позовні вимоги позивача до відповідача були визнані обґрунтованими та правомірними.
Керуючись своїми дискреційними повноваженнями, Господарський суд Харківської області дійшов висновку про доцільність зменшення розміру штрафу на 50% на підставі заявленого клопотання відповідача.
Проте, судом  першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, помилково було застосовано  п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК, зменшивши судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог –  на 50% до 1514,00 грн.
Колегія суддів зауважує, що у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.
Господарським судом було визнано обґрунтованість позовних вимог та вину відповідачу у даному спорі, однак в частині стягнення штрафу за несвоєчасну поставку товару у розмірі 17025,75 грн. за спірним договором, було відмовлено, на підставі клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача було стягнуто лише частину судового збору. 
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Однак, колегія суддів зауважує, що  судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.
Крім того , згідно ч.9 ст.129 ГПК України  у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах  Верховного Суду  від 03.04.2018 у справі №902/339/16, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, враховуючи наведені висновки Верховного Суду,   суд першої інстанції, застосувавши своє право на зменшення розміру неустойки, помилково зменшив судовий збір на 50%.
Відтак, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції , відповідно до наведених вище положень  , мають бути покладені  на відповідача у повному обсязі, оскільки спір виник внаслідок його неправомірних  дій.

Приписами ст.ст.76, 77 ГПК України  визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частинами 1, 2 ст.86 ГПК України   передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України»; вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип,пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Названий Суд також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України).
Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;
Згідно з приписами  ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
          Враховуючи, що судом першої інстанції у справі було невірно розподілено судові витрати , судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому рішення підлягає частковому скасуванню .

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у оскаржуваній частині рішення ,  не розподіляються, оскільки така сплата не передбачена чинним законодавством .
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275,  277,  282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ: 

1.Апеляціну скаргу АТ  "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця",  на рішення  Господарського суду Харківської  області від 27.05.24 у справі №922/757/24 – задовольнити . 
2.Рішення  Господарського суду Харківської  області від 27.05.24 у справі №922/757/24 –  скасувати  в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОВОЗРЕМСЕРВІС»   на користь  Акціонерного товариства «Українська залізниця»  в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»  витрати по сплаті судового збору в розмірі 1514,00 грн., в цій частині прийняти нове рішення у справі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОВОЗРЕМСЕРВІС» (61010, м.Харків, вул. Основ`янська, буд. 55, код ЄДРПОУ 42768341) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул.Єжи Гедройця, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815) в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (65012, м. Одеса вул.Пантелеймонівська, буд. 19, код ЄДРПОУ ВП 40081200) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн. 
В іншій частині рішення по справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                    О.І. Склярук

Суддя                                                                                          Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                          В.В. Россолов