ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" липня 2024 р.           Справа№ 910/18792/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Корсака В.А. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
без виклику представників сторін
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРУП»
на додаткове рішення     Господарського суду міста Києва від 14.03.2024
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРУП»
про розподіл судових витрат 
у справі №910/18792/23       (суддя С. А. Ковтун)
за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю «Олві груп Україна»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРУП»
про   стягнення 94 415,56 грн,-
                                                   
                                                        ВСТАНОВИВ:  
                 Товариство з обмеженою відповідальністю «Олві груп Україна» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРУП» (далі - відповідач) про стягнення 94415,56 грн, в тому числі: 70259,03 грн боргу, 19370,64 грн інфляційних втрат, 4785,89 грн 3% річних. 
          Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідач взятих на себе грошових зобов`язань по оплаті за надані послуги, які передбачені договором перевезення вантажу №1804 від 18.04.2019 року.
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2024 року у справі №910/18792/23      позов    задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олві груп Україна» 70 259,03 грн боргу, 19 370,64 грн інфляційних втрат, 4 785,89 грн 3% річних, 2 684,00 грн судового збору.
          Товариство з обмеженою відповідальністю «Олві груп Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу.
          Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 року у справі №910/18792/23 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Олві груп Україна» задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олві груп Україна» 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
          Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРУП» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва       від 14.03.2023 року у справі №910/18792/23.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
          Так, за твердженням скаржника, представником позивача не надано до суду копії платіжної інструкції, квитанції або інших платіжних документів, які б свідчили про фактичне понесення позивачем витрат на правничу допомогу. Таким чином, це свідчить, що  Товариство з обмеженою відповідальністю «Олві груп Україна» не сплатило адвокату грошову суму у розмірі 10000, 00 грн. А отже, судові витрати на правничу  допомогу не можуть бути стягнені з відповідача, через те, що позивач не поніс такі судові витрати. 
          Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 02.04.2024 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: 08.03.2024 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Суліму В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)),   Корсаку В.А., Гаврилюку О.М.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРУП» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва       від 14.03.2024 року у справі № 910/18792/23. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати   у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).  
           18.04.2024 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник позивача просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без  змін. 
          При цьому, представник  позивача   у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що фактична вартість послуг  згідно акту від 21.02.2024 року про надання правової  допомоги (приймання-передача робіт та послуг) за договором про надання  правової допомоги склала 20441,55 грн.
          Вказаний акт містить детальний перелік наданих послуг та виконаних робіт, складених документів, кількість витраченого часу та рахунки гонорару (відповідно до погоджених сторонами договору у додатку 1 ставок, та гонорар успіху 10% від суми стягнення у додатку №2) що також підтверджується складеними адвокатом документами, які містяться в матеріалах справи. 
          Крім того, за твердженням представника позивача, заперечень відповідача у суді першої інстанції щодо розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, зазначеного у позові не надходило до суду. 
          Відповідно до  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
          Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне. 
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до  ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
          Згідно  ст. 131-2 Конституції України  для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
          Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.
          Відповідно до  ст. 16 Господарського процесуального кодексу України  учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
          За приписами ст.ст. 123, 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.
          Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
          Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
           1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;            2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3  ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
          Частиною 8  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України  визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
          Відповідно до ч. 1  ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
          За змістом  ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
          Як вбачається з матеріалів справи, представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Олві груп Україна»    на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору про надання правової допомоги № 04/01/2022Р від 04.01.2022 року; акт про надання правової допомоги від 21.02.2024 року; ордер.
          Так, відповідно до акту про надання правової допомоги від 21.02.2024 року, надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:
-          формування правової позиції - 2000,00 грн;
-           складання та подання    позовної заяви - 8000,00 грн;
-           складання заяви про ухвалення додаткового рішення - 1000,00 грн.
          Крім того позивач погодив 9441,55 грн гонорару успіху.
          Дослідивши зазначені докази, колегія суддів вважає їх достатніми для підтвердження факту надання адвокатом професійної правничої допомоги.
          За змістом  ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
          Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
          Згідно зі  ст. 15 Господарського процесуального кодексу України  суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
          Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).
          Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3  ст. 2 зазначеного Кодексу  ).
За змістом п. 1 ч. 2 ст.  126, ч. 8 ст.  129 Господарського процесуального кодексу України  розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2  ст. 126 цього Кодексу).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. 
          З огляду на викладене колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що представником позивача не надано до суду копії платіжної інструкції, квитанції або інших платіжних документів, які б свідчили про фактичне понесення позивачем витрат на правничу допомогу. А отже, судові витрати на правничу  допомогу не можуть бути стягнені з відповідача, через те, що позивач не поніс такі судові витрати. 
За приписами ч. 4  ст. 126 Господарського процесуального кодексу України  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
          У разі недотримання вимог ч. 4  ст. 126 Господарського процесуального кодексу України  суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5  ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
          Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6  ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
          Зокрема, відповідно до ч. 5  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України  під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
          Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
          Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
          Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі  статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
          У рішенні від 19.10.2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» Європейський суд з прав людини, вирішуючи обов`язковість для цього суду угоди, укладені заявником зі своїм адвокатом стосовно палити за надані послуги, яка (така плата) є співставна з «гонораром успіху», вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові і інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але у ураховуючи те, чи були вони розумними.    
          Отже, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.    
          У даному випадку суд враховує такі критерії визначення розміру витрат на правову допомогу: категорію справи, яка не є складною; розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін та без проведення судового засідання; той факт, що підготовка позову не зайняла великого обсягу правових знань та часу у кваліфікованого юриста (адвоката); обсяг виконаної роботи під час розгляду справи, яка не вимагала значних витрат часу та вмінь для формування правової позиції, відшукання доказів на підтвердження позовних вимог, при цьому, гонорар успіху складає майже 50 % суми витрат на професійну правничу допомогу. 
          З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, відсутні підстав для покладення на відповідача витрат у розмірі 9441,55 грн гонорару успіху. Також не підлягають відшкодуванню 1000,00 грн на складання заяви про ухвалення додаткового рішення - ці витрати не стосуються розгляду справи, що не заперечується сторонами у справі.
          Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
          Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі додаткового рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
          Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що враховуючи приписи  ст. 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, розгляд даної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень  Господарського процесуального кодексу України  та  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
          Так, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду додаткового рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення господарського суду першої інстанції - без змін.   
          Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -                                                                                                ПОСТАНОВИВ:          
           1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ ГРУП» на додаткове рішення     Господарського суду міста Києва від 14.03.2024 року у справі №910/18792/23  залишити без задоволення.
           2.  Додаткове рішення  Господарського суду міста Києва  від 14.03.2024 року у справі №910/18792/23 залишити без змін.
           3.    Матеріали справи №910/18792/23 повернути до Господарського суду міста Києва.   

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.М. Гаврилюк