ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 липня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/14110/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 (суддя Кальник В.В.) по справі №160/14110/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльністю та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                              В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо не зарахування ОСОБА_1 на спеціальний військовий облік на підставі наказу Мінекономіки від 29.04.2024 року № 10675 про бронювання військовозобов`язаного, ненадання відстрочки від призову за мобілізацією ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення, щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову за мобілізацією на підставі Закону України «Про мобілізацію і мобілізаційну підготовку» та наказу Мінекономіки від 29.04.2024 року № 10675 про бронювання військовозобов`язаного.
Разом із позовом подано заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом:
  - заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 призивати військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на службу під час мобілізації до винесення рішення по справі за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
В обгрунтування заяви зазначено, що у січні 2024 року позивач отримав повістку та прибув до ІНФОРМАЦІЯ_6 для оновлення даних військового обліку та надання витягу з наказу Мінекономіки про свою відстрочку від мобілізації. Після чого відповідачем позивачу була надано направлення на ВЛК. Після проходження ВЛК, позивач отримав статус обмежено придатний, підтвердив бронювання від мобілізації, проте йому була вручена повістка на явку в ТЦК 17.05.2024 року. З`явившись в Самарський РТЦК 17.05.24 року позивач знову отримав направлення на ВЛК. Зазначено, що згідно довідки ВЛК № 1228 від 21.05.2024 року позивач має діагноз гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеню, стенозуючий атеросклероз магістральних артерій голови, ризик 3.СН 0. ОСОБА_1 придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах ( установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, 
оперативного забезпечення, охорони. Зазначено що він надав відповідачу витяг з наказу Мінекономіки про відстрочку від мобілізації, проте незважаючи на це отримав повістку на відправку до військової частини НОМЕР_1 на 27.05.24 року. 23.05.24 року позивач знову з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_7 для надання відповідачеві листа від АТ «Укрпошта», в якому зазначено, що АТ «Укрпошта» просить сприяти у виконанні покладених Урядом завдань на АТ «Укрпошта» та сприяти наданню відстрочки від призиву ОСОБА_1 та листа заступника начальника Головного Управління персоналу Генерального Штабу ЗСУ від 11.05.23 року про позитивне рішення щодо бронювання 50% військовозобов`язаних та щодо бронювання війcьковозобов`язаних, які мають дефіцитні військово-облікові спеціальності АТ «Укрпошта». Вказано, що позивача не допустили до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 , не прийняли документи та не повернули незаконно вилучений військовий квиток. Тільки після наполегливих вимог вийшла представник канцелярії та прийняла вищеназвані документи. Також зазначено, у позивача відбувся гіпертонічний криз та його поклали у лікарню, де він наразі знаходиться. Про те, що позивач знаходиться у лікарні він повідомив Самарський РТЦК.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду фактично мотивована відсутністю правових підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову у вказаний позивачем спосіб. Суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову, зокрема, повинні бути співмірними із заявленими вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. У свою чергу, як зазначив суд першої інстанції, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, оскільки суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постанови нову ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що у разі призову позивача на військову службу він втратить статус військовозобов`язаного та набуде нового статусу – військовослужбовець, у зв`язку з чим заявлений позов не буде мати будь-якого сенсу, оскільки не можливо буде вирішити питання про відстрочку вже мобілізованого. Зазначає позивач і те, що має місце явне порушення відповідачем положень ст.22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» згідно якої не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З цих підстав позивач вказує, що невжиття заходів забезпечення позову очевидно може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист яких заявлено позов, стане неможливим.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 150 Кодексу адміністративного України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
За змістом частин першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного України (в редакції на час вирішення судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову), позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, за положенням  КАС України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з наведених позивачем у заяві обставин не вбачається підстав для забезпечення позову, з огляду на таке.
Так, положеннями ст.23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, враховуючи положення прямої норми права та приймаючи до уваги те, що позивачу надана відстрочка від призиву на військову службу під час мобілізації, як працівнику АТ «Укрпошта», на підставі наказу Мінекономіки  №10675 від 29.04.2024 «Про бронювання військовозобов`язаного», відсутня правова необхідність для забезпечення позову шляхом  заборони мобілізації позивача, оскільки на період дії відстрочки від призиву позивача, в силу приписів закону, не може бути мобілізовано без його згоди.
З цього приводу, в контексті принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, слід звернути увагу і на те, що позивачем заявлено вимоги до відповідача щодо прийняття рішення про надання відстрочки від призиву за мобілізацією, але таке рішення вже прийнято уповноваженим органом у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України і позивач, як на час звернення з позовом до суду, так і на теперішній час має статус заброньованого військовозобов`язаного, якому надано відстрочку від призиву на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців до 28 жовтня 2024 року.
Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення заявленого позову у спосіб, про який зазначено позивачем.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 по справі №160/14110/24  – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст..ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 04.07.2024
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк