КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 361/5128/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/13764/2024	Головуючий у суді першої інстанції - Петришин Н.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
19 вересня 2024 року                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                               Оніщук М.І.,
судді                                                  Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар                                            Ламбуцька Т.О.,
за участю:
заявника                                            ОСОБА_1 ,
представника заявника                   ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з заявою, в якій просив встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своєї малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заяву обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилася донька - ОСОБА_4 , яка з листопада  2019 проживає разом із ОСОБА_1 . Натомість, ОСОБА_3 коштів на утримання дитини не надає, участі у житті доньки не бере.
При цьому, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2021 у справі № 361/5901/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та суми заборгованості по аліментах за минулий час, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідно до рішення № 175 Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 25.02.2020, місце проживання ОСОБА_4 визначено з її батьком - ОСОБА_1 .
Крім того, вказаним рішенням ухвалено стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 02.09.2020.
Разом з тим, вищенаведене рішення суду ОСОБА_3 не виконується, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1, зокрема розрахунками заборгованості зі сплати аліментів.
Також, заявник вказував, що, ймовірно, вже не один рік ОСОБА_3 проживає на території Республіки Польща.
За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що встановлення факту утримання дитини необхідне з метою захисту та реалізації законних прав та інтересів його доньки, а також його прав як одинокого батька, з метою уникнення суперечностей при визначенні даного факту з боку інших осіб, заявник звернувся до суду з даною заявою, яку просив задовольнити.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.05.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , поданою у порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення (факт здійснення догляду), з підстав, передбачених ст. 315 ЦПК України (а.с. 42-44).
В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки, зокрема тому, що в чинному законодавстві відсутня адміністративна послуга з отримання документу, який би підтверджував факт самостійного виховання та утримання своєї дитини. Натомість, даний факт може бути встановлений виключно рішенням суду.
При цьому, вказує на необгрунтованість посилань суду першої інстанції на відстуність нормативно-правових актів, що зобов`язують підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні, оскільки у п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Також, зазначає, що аналогічний порядок й у Додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (п. 4, ч. 1), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, зазначається, що до документів, які підтверджують право на відстрочку з відповідної підстави, відносяться документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини).
Крім того, зауважує, що у вищевказаних нормативно-правових актах такі правові підстави як "позбавлення батьківських прав" та "особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду" чітко розмежовуються (а.с. 46-49).
Заявник та його представник у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.
Заінтересована особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістила.
Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої  особи, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення заявника та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним
Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: (1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; (2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; (3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; (4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Розгляд справи у порядку окремого провадження у цивільному судочинстві неможливий, якщо: (а) спір про право уже існує/існував на час подання у цьому порядку заяви про встановлення факту; (б) спір про право виникає під час розгляду справи у такому порядку.
При цьому, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є конфліктом, суперечністю, протиборством сторін. Під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідно його встановлення.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав та отримання заявником відповідно статусу.
Однак, колегія суддів вважає вказані висновки передчасними, тобто такими, що не можуть бути зроблені на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі, адже суд першої інстанції не був позбавлений можливості з`ясувати коло заінтересованих осіб, уточнити мету встановлення факту та у подальшому вирішити питання щодо можливості розгляду даної заяви в порядку окремого провадження.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив передчасний висновок про відмову у відкритті провадження у справі ,що, як наслідок, призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду. 
При цьому, також слід наголосити, що згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», для  забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають  юридичне  значення,  у  кожній справі  після  її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі  дії, , зокрема,  з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні  даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати  додаткові докази на підтвердження заявлених  вимог  чи  заперечень проти них.    
Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення -  у  справах  про  встановлення  факту  перебування  на утриманні особи,  яка померла,  для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці -  у  справах про  встановлення  факту  прийняття спадщини;  органи  внутрішніх  справ  - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання  про  належність  до громадянства України;  органи  страхування  -  у  справах  про встановлення факту належності страхового свідоцтва тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи, що висновок суду першої інстанції про неможливість розгляду даної заяви в порядку окремого провадження є передчасним, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення,  - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 30 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                             М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                   В.А. Шебуєва 
 
О.В. Кафідова