ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року	Львів	Справа № 500/580/24 пров. № А/857/9931/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Судової-Хомюк Н.М.,
суддів –                                                   Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року  у справі № 500/580/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
суддя у І інстанції Підлісна І.М.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

                                                        ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася в Тернопільський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ( далі також ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Тернопільській області щодо відмови у виплаті пенсії, що належала батькові ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку із його смертю, нарахованої на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 у справі № 500/2259/22, за період з 01.12.2019 по 31.08.2022 у розмірі 308 157,62 грн;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 , суми пенсії, що належала батькові ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку із його смертю, нарахованої на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 у справі № 500/2259/22, за період з 01.12.2019 по 31.08.2022 у розмірі 308 157,62 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, всупереч вимог ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», протиправно відмовлено їй, як члену сім`ї померлого пенсіонера, у виплаті нарахованої її батькові пенсії, що належала йому згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 року у справі №500/2259/22 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, за період з 01.12.2019 р. по 31.08.2022 р. в розмірі 308157 гривень 62 копійки. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Таким чином суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно до Закону № 2262-ХІІ та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, виплачуються виключно за процедурою, визначеною статтею 61 Закону № 2262-ХІІ. Саме із такою вимогою позивачка звернулася до відповідача, у чому їй було відмовлено. Не надав належної правової оцінки цій відмові також суд першої інстанції. Крім цього, суд прийшов до незаконного висновку про те, що заборгованість на виконання рішення суду відповідачем не включається в недоотриману пенсію.
Вказує, що Закон № 2262-ХІІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. З урахуванням наведеного, слід зазначити, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються за процедурою, визначеною статтею 61 Закону № 2262-ХІІ. Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4   статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі   КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених із військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 року у справі №500/2259/22, яке набрало законної сили 04.08.2022 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у здійсненні з 01.12.2019 року перерахунку пенсії ОСОБА_2 виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області» від 21.04.2022 р. № 2021/2291. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області» від 21.04.2022 р. № 2021/2291 з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на адресу мого батька від 20.09.2022 року за № 3297-3468/ О-02/8-1900/22, вищевказане рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у серпні 2022 року виконано в межах повноважень та за період з 01.12.2019 р. по 31.08.2022 р. йому нарахована доплата пенсії в сумі 308157,62 грн.. Виплата нарахованої згідно рішення суду доплати пенсії буде проведена в порядку черговості після виділення коштів на ці витрати.
Згідно свідоцтва про смерть від 06.11.2023 року серії НОМЕР_1 , виданого Збаразьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, мій батько ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
За життя і по день смерті нарахована йому сума доплати пенсії на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 року у справі №500/2259/22 за період з 01.12.2019 р. по 31.08.2022 р. в розмірі 308157,62 грн. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не виплачена.
19 грудня 2023 року, у визначений законодавцем строк не пізніше 6 місяців після смерті батька, позивач звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо виплати ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії, що належала згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 року у справі №500/2259/22 її батькові ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, за період з 01.12.2019 р. по 31.08.2022 р. в розмірі 308157 гривень 62 копійки.
Підставою такого звернення послужило те, що позивач є членом сім`ї (донькою), яка проживала разом із батьком на день його смерті. Членів сім`ї її батька, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, не має, оскільки його батьки та його дружина і мама ОСОБА_3 померли ще раніше.
Згідно копії свідоцтва про народження, позивач носила прізвище « ОСОБА_4 і  батьком позивача є ОСОБА_2 . У подальшому після укладення шлюбу ношу прізвище ОСОБА_1 .
Згідно довідки ОСББ «Берізка-2010» від 18.12.2023 року батько позивача, ОСОБА_2 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ним за життя та на день його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проживала позивач, його донька, ОСОБА_1 та здійснювала за ним догляд.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за № 98-12264/П-02/8-1900/24 від 02.01.2024 року у задоволенні заяви позивача відмовлено, оскільки на думку відповідача виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, може бути здійснена лише за наявності відповідного цільового фінансування та за рахунок коштів Державного бюджету України. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ним законної сили. Заборгованість на виконання рішення суду не включається в недоотриману пенсію. Також звернено увагу, що у разі смерті заявника рішення суду може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом із ухвалою суду про заміну сторони її правонаступником.
Не погодившись із відмовою відповідача у виплаті нарахованої батькові позивача пенсії, що належала йому згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 року у справі №500/2259/22 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, за період з 01.12.2019 р. по 31.08.2022 р. в розмірі 308157 гривень 62 копійки, позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку що заборгованість на виконання рішення суду виплачується за окремою бюджетною програмою та не включається в недоотриману пенсію. Суд першої інстанції зазначив, що заявлений ОСОБА_1 у даній справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду у справі 500/2259/22, яке вже набрало законної сили, і у випадку встановлення належності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії.
Таким чином, суд першої інстанції вважає, що позивач у цій справі помилково обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання дій, вчинених на виконання іншого рішення суду, у якому, спірні правовідносини між сторонами вже були вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ ( далі – Закон №2262-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Зміст статті 61 Закону №2262-ХІІ узгоджується з положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Так, за змістом статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Наведене вище дає підстави для висновку, що Закон №2262-ХІІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються за процедурою, визначеною статтею 61 Закону №2262-ХІІ.
Як встановлено судом першої інстанції, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 у справі №500/2259/22 ОСОБА_2 нараховано доплату в сумі 308157,62 грн. за період з 01.12.2019 по 31.08.2022.
Позивачка звернулася із заявою про виплату недоотриманої пенсії батька – ОСОБА_2 , який помер, в межах шестимісячного строку, встановленого статтею 61 Закону №2262-ХІІ. 
При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, що набрало законної сили, і яким пенсійний орган було зобов`язано провести нарахування та виплату підвищення до пенсії.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13.12.2018 у справі №2-а-1710/11, від 14.02.2019 у справі №2-а-2727/11/2209, від 07.03.2019 у справі №617/7748/12, від 08.08.2019 у справі №127/2-а-11792/11, від 05.08.2020 по справі № 673/393/19.
Отже , позивачка згідно з частиною 1 статті 61 Закону № 2262-ХІІ, як донька ОСОБА_2 , яка проживала з ним на день його смерті, має право на виплату їй неодержаних її батьком у зв`язку з його смертю нарахованої суми пенсії.
Щодо способу захисту порушеного права, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.
З метою забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивачки суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 , суми пенсії, що належала батькові ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку із його смертю, нарахованої на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 у справі № 500/2259/22, за період з 01.12.2019 по 31.08.2022 у розмірі 308 157 гривень 62 копійки.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, із врахуванням вищевикладеного.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що доводи позивача, які зазначені у апеляційній скарзі є вірними, а висновок суду першої інстанції, про те, що позов є таким що не підлягає задоволенню є помилковим.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позову.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року  у справі № 500/580/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у виплаті пенсії ОСОБА_1 , що належала батькові ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку із його смертю, нарахованої на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 у справі № 500/2259/22, за період з 01.12.2019 по 31.08.2022 у розмірі 308 157 гривень 62 копійки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 , суми пенсії, що належала батькові ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою у зв`язку із його смертю, нарахованої на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2022 у справі № 500/2259/22, за період з 01.12.2019 по 31.08.2022 у розмірі 308 157 гривень 62 копійки.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001, код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769) судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник