ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2024 р.           Справа№ 925/1468/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Шапрана  В.В. 
 
без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Виконавчого комітету Черкаської міської ради 
на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2024 р. (повний текст складено 22.03.2024 р.)
у справі № 925/1468/23 (суддя - Довгань К.І.)
за позовом Міністерства юстиції України в інтересах держави Україна 
до Виконавчого комітету Черкаської міської ради 
про стягнення 116433,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Міністерство юстиції України в інтересах держави Україна звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про стягнення 116433,00 грн збитків, завданих Державному бюджету України.
Вимоги позивача обґрунтовані тим, що Європейським судом з прав людини розглянуто справу "Лисак проти України" за заявою Лисак Є.В. № 52299/14 від 20.10.2022 р. та прийнято рішення, яким зобов`язано державу Україна сплатити заявниці 3000,00 євро в якості відшкодування моральної шкоди. На виконання вказаного рішення з Державного бюджету на особовий рахунок заявниці перераховано 116433,00 грн (еквівалент 3000 евро). Виплачені кошти за рішенням Європейського суду, на думку позивача, є збитками Державного бюджету України.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 30.10.2023 р. відкрито провадження у справі № 925/1468/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.03.2024 р. у справі № 925/1468/23 позов Міністерства юстиції України задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Виконавчий комітет Черкаської міської ради подав апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.
У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачем було пропущено шестимісячний строк позовної давності для звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", у зв`язку з чим позов Міністерства юстиції України в інтересах держави Україна не підлягає задоволенню.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 р. апеляційну скаргу у справі № 925/1468/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2024 р. апеляційну скаргу у справі № 925/1468/23 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 925/1468/23 та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.
07.05.2024 р. через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
Копію ухвали від 29.04.2024 р. про відкриття провадження у справі № 925/1468/23 сторонам доставлено до електронних кабінетів, доказом чого є довідки про доставку електронного документа, що містяться в матеріалах справи. 
Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала про відкриття апеляційного провадження від 29.04.2024 р. у справі № 925/1468/23 оприлюднена у реєстрі 30.04.2024 р.
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2024 р., на подання всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.
З матеріалів справи вбачається, що Фізична особа-підприємець Лисак Є.В. володіла кіосками (малими архітектурними формами - тимчасовими спорудами, де продавались товари), розташованими на земельних ділянках комунальної власності у м. Черкаси.
05.07.2007 р. Черкаська міська рада прийняла рішення № 2-794 (зі змінами від 28.02.2008 р. №4-336) та рішення № 4-1161 від 16.04.2009 р. про відмову в надання заявниці земельних ділянок в оренду.
Враховуючи зазначені рішення ради, виконавчий комітет Черкаської міської ради прийняв рішення № 651 від 08.06.2007 р. "Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм з метою впорядкування території м. Черкаси" та № 502 від 28.04.2009 р. "Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм".
28.05.2009 р. робочою групою Черкаської міської ради було демонтовано обладнанням Фізичної особи-підприємця Лисак Є.В. (кіоски, касові апарати, запаси товарів для продажу) та перевезено для зберігання.
У зв`язку з тим, що в процесі демонтажу обладнання було пошкоджено й внаслідок цього воно стало непридатним для використання, а запаси товарів були втрачені, Фізична особа-підприємець Лисак С.В. оскаржила рішення Черкаської міської ради та її виконавчого органу до Соснівського районного суду м. Черкаси (адміністративний позов) та Господарського суду Черкаської області.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.08.2008 р. у справі № 13/1349 зупинено дію рішення Черкаської міської ради від 16.04.2009 р. № 4-1161. Зобов`язано Черкаську міську раду утриматись від вчинення будь-яких дій по демонтажу або припиненню діяльністю кіосків ПП Лисак С.В.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 01.10.2008 р. у справі № 04/3201а зупинено дію рішення Черкаської міської ради від 105.07.2007 р. № 2-794 з урахуванням змін внесених до нього рішенням Черкаської міської ради від 28.02.2008 р. № 4-336. Заборонено Черкаській міській раді вчиняти будь-які дії по демонтажу або припиненню діяльності кіосків ПП Лисак С.В.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.05.2009 р. у справі № 13/1349 відмовлено в задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Лисак Є.В. про зупинення дії рішення Черкаської міської ради № 4-1161 від 16.04.2009 р. та заборону Черкаській міській раді вчиняти будь-які дії по демонтажу або припиненню діяльності кіосків Фізичної особи-підприємця Лисак Є.В.
Постановою Господарського суду Черкаської області від 06.05.2008 р. у справі № 04/138а визнано протиправним та скасовано рішення Черкаської міської ради № 2-794 від 05.07.2007 р.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 31.03.2010 р. у справі № 09-13/1349 визнано протиправним рішення Черкаської міської ради № 4-1161 від 16.04.2009 р. Визнано право Фізичної особи-підприємця Лисак Є.В. на оренду відповідних земельних ділянок.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.07.2011 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012 р., відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Лисак Є.В. про визнання незаконними дій виконавчого комітету Черкаської міської ради щодо демонтажу та вилученню кіосків.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.01.2014 р.  залишено без змін постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.07.2011 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2012 р.
Фізична особа-підприємець Лисак Є.В. звернулась до Європейського суду з прав людини за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, посилаючись на те, що обладнання, яке належало їй та було розташоване на земельних ділянках комунальної власності, було незаконно демонтовано, і вона не могла отримати за це відшкодування.
Європейським судом з прав людини розглянуто справу "Лисак проти України" за заявою Лисак Є.В. № 52299/14 від 20.10.2022 р. прийнято рішення, яким встановлено порушення Державою Україна статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція з прав людини) та зобов`язано сплатити заявниці 3000,00 євро в якості відшкодування моральної шкоди.
На виконання вказаного рішення з Державного бюджету на особовий рахунок Фізичної особи-підприємця Лисак Є.В. перераховано 116433,00 грн (еквівалент 3000,00 євро), що підтверджується платіжним дорученням від 03.01.2023 р. № 16935.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача, виплачені кошти за рішенням Європейського суду з прав людини є збитками Державного бюджету України, які підлягають відшкодуванню відповідачем.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати  відшкодування, виступає орган представництва, який зобов`язаний протягом шести місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом. Загальний строк позовної давності для звернення з такими позовами визначається відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст. 46 Європейської Конвенції з прав людини Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.
Як передбачено п. 1 ст. 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" що рішення - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення  умов односторонньої декларації у справі проти України.
У відповідності до ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.
За ст. 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" виплата стягувачу відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у рішенні.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 р. № 784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" покладено на Міністерство юстиції України функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини, координації виконання його рішень, а також інформування Комітету міністрів Ради Європи про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини.
Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 р. № 228, передбачено, що Міністерство юстиції України звертається до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування за рішеннями Європейського суду.
Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 228 ГК України унормовано, що учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.
Як було встановлено вище, на виконання рішення Європейського суду з прав людини з Державного бюджету на рахунок Фізичної особи-підприємця Лисак С.В. було перераховано 116433, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №16935 від 03.01.2023 р.
За загальним правилом особа підлягає цивільно-правовій відповідальності за наявності сукупності умов, які утворюють склад цивільного правопорушення.
Підставами цивільно-правової відповідальності є: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); наявність майнової та (або) моральної шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. При цьому необхідно встановити, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у виді покладення на нього обов`язку відшкодування збитків.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.11.2020 р. у справі № 910/22855117.
Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Так, завдавачем шкоди у даних правовідносинах був Виконавчий комітет Черкаської міської ради, а відповідальність за його діяльність понесла держава. 
За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. В діях Виконавчого комітету Черкаської міської ради наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, що тягне за собою відповідальність у вигляді стягнення збитків, завданих Державному бюджету внаслідок виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі справу "Лисак проти України" № 52299/14 від 20.10.2022 р.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 116433,00 грн збитків, завданих Державному бюджету України, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Доводи скаржника про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Обґрунтовуючи свої доводи, скаржник посилається на ч. 5 ст. 9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", якою передбачений шестимісячний строк для звернення до суду з відповідним позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України.
Правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Як передбачено ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Окремі випадки застосування спеціального строку позовної давності передбачені ч. 2 ст. 258 ЦК України. При цьому, позовні вимоги про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, не передбачені положеннями статті 258 ЦК України, а відтак, не відносяться до позовних вимог, для яких встановлюється спеціальна позовна давність. 
Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати  відшкодування, виступає орган представництва, який зобов`язаний протягом шести місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом. Загальний строк позовної давності для звернення з такими позовами визначається відповідно до Цивільного кодексу України.
Отже Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" також передбачена застосування загального строку позовної давності.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
Як було встановлено вище, Державна казначейська служба України перерахувала кошти в розмірі 116433, 00 грн. за рішення ЄСПЛ № 52299/14 від 20.10.2022 р. на рахунок Лисак Світлани Василівни 03.01.2023 р.
Вбачається, що Міністерство юстиції України в інтересах держави України звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою 26.10.2023 р., тобто у межах загального строку позовної давності.
Отже доводи скаржника про застосування спеціального строку позовної давності не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.
Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як такі, що не підтверджені належними доказами.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, колегія судів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2024 р. у справі № 925/1468/23 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Виконавчого комітету Черкаської міської ради задоволенню не підлягає. 
Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства. 
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Черкаської міської ради залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 14.03.2024 р. у справі № 925/1468/23 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Виконавчий комітет Черкаської міської ради.
           4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В. Андрієнко

                                                                                В.В. Шапран