ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року	Львів	Справа № 159/3920/24 пров. № А/857/21143/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                    Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судових засідань                                Доморадової Р.В.,                    

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2024 року у справі за її позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

суддя у І інстанції                                                            Чалий А.В.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Ковель,
дата складення повного тексту рішення                               31 липня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

21 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №2377852 від 12 червня 2024 року, що винесена інспектором 5 роти 1 батальйону відділу організації несення служби в м. Ковелі УПП у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2  (далі – Інспектор), про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та закрити провадження у справі.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2024 року у справі № 159/3920/24 у задоволені вказаного позову ОСОБА_1 було відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачкою, яка у своїй скарзі просила таке скасувати та прийняте нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що Інспектор, як і суд першої інстанції, на власний розсуд помилково віднесли час, коли позивачка керувала транспортним засобом, до темної пори доби. На думку скаржниці, час, коли вона керувала транспортним засобом, не можна віднести до темної пори доби, оскільки заходу сонця ще не було, що підтверджується відеозаписом відеореєстратора. 
Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом, 12 червня 2024 року Інспектором було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної за частиною 2 статті 122 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн за те, що 12 червня 2024 о 21 год 41 хв позивачка на автомобільній дорозі М-07 (Київ – Ковель - Ягодин) 382км + 400м керувала транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , без увімкненого світла фар у темну пору доби, чим порушила пункт 19.1. «а» Правил дорожнього руху України (далі – ПДР).
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом 19.1 «а» ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої на всіх механічних транспортних засобах — фари ближнього (дальнього) світла.
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Оцінюючи надані відповідачем докази, апеляційний суд встановив, що 12 червня 2024 року о 21 год 41 хв на автомобільній дорозі М-07 (Київ – Ковель - Ягодин) 382км + 400м, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не увімкнула ближнє світло фар свого автомобіля. 
Такий факт порушення позивачкою підпункту «а» пункту 19.1 ПДР підтверджується доданим до матеріалів справи відеозаписом, яким зафіксовано вказане правопорушення.
Вказану обставину позивачка пояснює тим, що в той час була ще світла пора доби.
Як визначено пунктом 1.10 ПДР, темна пора доби — частина доби від заходу до сходу сонця.
Згідно з даними, що знаходяться у вільному доступі у мережі Інтернет, які суд вважає загальновідомими та такими, що не потребують доказування відповідно до приписів частини 3 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, 12 червня 2024 року м. Маневичі захід сонця відбувся о 21.32 год. Тому твердження позивачки про те, що о 21.41 год 12 червня 2024 року була світла пора доби є помилковим.
Таким чином доводи, на які посилається скаржниця, на думку апеляційного суду, є надуманими і свідчать про переоцінку нею фактичних обставин справи на свою користь, довільне, невиправдано спрощене і неправильне трактування вимог діючого законодавства.
Докази, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини, матеріали справи не містять.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2024 року у справі №159/3920/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Постанова у повному обсязі складена 03 вересня 2024 року.