ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/767/24	Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І. 	
Провадження № 33/817/524/24 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 — адвоката Пасічника А.З. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2024 року,-
В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Згідно постанови, 25 квітня 2024 року о 00 год. 15 хв. в м. Бучач по вул. Галицька, 12 Чортківського району ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушена мова, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу “Alcotest Drager 6820” та в медичному закладі КНП “Бучацька міська лікарня” у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 — адвокат Пасічник А.З. просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2024 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:
ОСОБА_1 правил дорожнього руху не порушував і був зупинений незаконно, а тому є безпідставним залучення останнього працівниками поліції до процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння;
ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; 
суд першої інстанції взяв на себе функцію обвинувачення, так як керувався в основному припущеннями щодо імовірності тієї чи іншої події;
сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом.

В судові засідання апеляційного суду 15 і 18 липня та 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 і його адвокат Пасічник А.З., який подав апеляційну скаргу, не з`явились.
Судові засідання 15 і 18 липня 2024 року були відкладені за клопотанням захисника Пасічника А.З., який повідомив зокрема те, що угоду про надання правової допомоги між ним і ОСОБА_1 було розірвано 18 липня 2024 року. З наданих захисником матеріалів видно, що ОСОБА_1 при розірванні угоди доручив адвокату Пасічнику А.З. подати клопотання про відкладення апеляційного розгляду щоби мати змогу залучити іншого захисника до участі в цій справі. 
Вказане клопотання судом було задоволено і розгляд апеляційної скарги адвоката Пасічника А.З. відкладено на 30 серпня 2024 року, про що ОСОБА_1 за місцем його проживання, яке вказане в матеріалах справи і в угоді з адвокатом, було надіслано судову повістку. Однак, ОСОБА_1 не з`явився у відділення поштового зв`язку для її отримання, заяв про відкладення апеляційного розгляду та повідомлень про поважність причин неявки в судові засідання, а також відомостей про залучення ним іншого захисника до апеляційного суду не подав, хоча йому уже 18 липня 2024 року було відомо про здійснення Тернопільським апеляційним судом провадження щодо розгляду апеляційної скарги на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2024 року відносно нього. 
Згідно матеріалів справи в судові засідання суду першої інстанції, які також неодноразово відкладалися з ініціативи сторони захисту, ОСОБА_1 жодного разу не з`явився, а у клопотаннях захисника Пасічника А.З. відсутні відомості про наявність у ОСОБА_1 будь-яких засобів зв`язку, для здійснення виклику останнього в судове засідання, окрім встановленої при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поштової адреси. 
Оцінюючи можливість розгляду апеляційної скарги без участі особи, в інтересах якої вона подана, апеляційний суд враховує, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань» (рішення ЄСПЛ по справі «Юніон Аліментаріа Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Тобто, задіяна в ході судового розгляду особа зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи наведені відомості щодо процесуальної поведінки сторони захисту і те, що ОСОБА_1 апеляційної скарги не подавав, в судові засідання для розгляду поданої в його інтересах апеляційної скарги жодного разу не з`явився, хоча про здійснення такого розгляду в апеляційному суді він знав, але не надіслав жодних пояснень про причини своєї неявки в судові засідання, а після того, як відмовився від правової допомоги адвоката, який подавав апеляційну скаргу, нового адвоката не залучив, то апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для проведення апеляційного розгляду без його участі.
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №161390 від 25 квітня 2024 року; дослідженому DVD-R диску з відеозаписами, які долучено до матеріалів справи; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 квітня 2024 року, адресованого КНП «Бучацька міська лікарня»; рапорті ст.інспектора-чергового ВП №2 (м. Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Бойчука Р.В. від 25 квітня 2024 року; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1992022 від 25 квітня 2024 року.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом, суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 правил дорожнього руху не порушував і був зупинений незаконно, а тому є безпідставним залучення останнього працівниками поліції до процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, аналогічні доводам сторони захисту в суді першої інстанції, які всебічно досліджені і отримали належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується. Зокрема, суд першої інстанції з посиланням на відповідні нормативні акти правильно вказав на те, що зупинка ОСОБА_1 відбулась в період комендантської години.
Окрім того, як вбачається із матеріалів відео фіксації нагрудних камер поліцейських, на запитання ОСОБА_1 щодо підстави зупинки його транспортного засобу, працівниками поліції було повідомлено, що такою підставою є в тому числі порушення останнім комендантської години (файл 0000000_00000020240425 001639_0001.MP4 з 00:17:35 год).
Суд апеляційної інстанції вважає неналежними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, так як вони спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема даними відеозапису (файл 0000000_00000020240425001639_0001.MP4 з 00:22:45 год по 00:23:10 год) зафіксовано як працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і проїхати у медичний заклад для огляду, однак, водій ОСОБА_1 у категоричній формі відмовився. 
З матеріалів справи і змісту оскарженого рішення видно, що в даному випадку суд першої інстанції розглянув справу і виніс обґрунтоване і вмотивоване рішення виключно на підставі тих доказів, які були направлені до суду управлінням поліції, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи, що суд першої інстанції взяв на себе обов`язок обвинувачення є надуманими.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:        

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 — адвоката Пасічника А.З. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2024 року відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя