05.08.24
22-ц/812/1259/24
Провадження №22-ц/812/1259/24 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року                                            м. Миколаїв
                                                                                Справа № 945/1906/20

Миколаївський апеляційний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді  - Шаманської Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В. 
із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,
переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу 
за позовом 
Акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до
ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості
за апеляційною скаргою
Акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Шароновою Н.О., 24 квітня 2024 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. 
В обґрунтування позову позивач зазначав, що 04 липня 2018 року ОСОБА_1 підписав Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А - Банку. Своїм підписом позичальник підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А - Банку  складають між ним та банком кредитний договір № SAMABWFC00001629668 . 
Позивач зазначає, що підписавши Анкету - заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті https://a-bank/com/ua/terms, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.
АТ «Акцент-Банк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.
У зв`язку з неналежним виконанням умов договору у відповідача утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 14 жовтня 2020 року складає 24577 грн. 58 коп., з яких: 11245 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом; 13332 грн. 13 коп. - заборгованість за процентами.
Посилаючись на викладене АТ «Акцент-Банк» просило стягнути з відповідача зазначену заборгованість.
Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11245 грн. 45 коп. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.
В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, в якій зазначено про ознайомлення та згоду з умовами кредитування, активно користувався кредитними коштами, частково погашав кредит, що свідчить про прийняття ним всіх умов кредитування за публічним договором. Одночасно відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено розмір процентної ставки. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність  та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги,   колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Частково задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив з того, що банк не довів факт узгодження з позичальником усіх умов кредитування, а саме розмір процентів. При цьому Умови та Правила, які містяться на сайті банку не можуть бути застосовані судом, адже, у анкеті-заяві відсутня інформація, що позичальник ознайомився з умовами, які містяться саме на зазначеному сайті. Крім того, банк неодноразово їх змінював. Суд зазначав, що паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 04 липня 2018 року містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову  в частині стягнення  процентів  за користування кредитними коштами з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом встановлено, що 04 липня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А - Банку, в якій підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті  складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг.
З 04 липня 2018 року ОСОБА_1 почав користуватись кредитними коштами, що вбачається з виписки з особового рахунку (а.с. 72,73).
Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 14 жовтня 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 24577 грн. 58 коп., з яких: 11245 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом; 13332 грн. 13 коп. - заборгованість за процентами.
Крім Анкети-заяви ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту 04 липня 2018 року.
У наявній в матеріалах справи Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 04 липня 2018 року процентна ставка не зазначена. Отже, сама по собі підписана Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами за невиконання кредитного договору.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
У цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися, тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт та копія Умов і Правил надання банківських послуг, на яких підпис позичальника відсутній, через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наданий позивачем паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, не є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору. 
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження  № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).
Про те, що наданий Банком на обґрунтування позовних вимог паспорт споживчого кредиту не є частиною укладеного із відповідачем кредитного договору, зазначено і у тексті цього паспорта, а саме що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, та що інформація, надана споживачеві 04 липня 2018 року, зберігає чинність і є дійсною до 01 січня 2019 року (а.с.7 зворот).
За таких обставин суд дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, оскільки він ґрунтується на обставинах справи, повно та всебічно досліджених доказах в їх сукупності та взаємозв`язку та відповідає висновкам щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, що узгоджується з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» щодо стягнення з ОСОБА_1 процентів є безпідставними, оскільки наявність такої заборгованості перед Банком не доведена.
Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:         Н.О. Шаманська   
     
Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 05 серпня 2024 року.