Справа № 351/164/21 
Провадження № 22-ц/4808/598/24 
Головуючий у 1 інстанції СЕГІН І. . 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді             Мальцевої Є.Є.
суддів:                       Девляшевського В.А., Василишин Л.В., 
секретар Гудяк Х.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петрички Олександра Євгеновича на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки будинковолодіння та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки будинковолодіння,

ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки будинковолодіння та визнання права власності. Позовні вимоги мотивував тим, що є власником 36/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Його право власності виникло на підставі договору дарування від 24.12.1997р. (11/100 частки), та договору дарування від 14.11.2000р. (1/4 або 25/100 частки), а саме: приміщення ІІІ, 1-6, 1-7, 1-8 житловою площею 41,3 кв. м. та приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, підвал ІІ, «Ж» - стайня, 1/4 криниці, 1/4 огорожі. 
18.12.2015р. рішенням Хутір-Будилівської сільської ради Снятинського району № 21-2/2015 йому було дозволено переобладнати горище під мансардний поверх для влаштування житлових приміщень, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
27.02.2020р. рішенням виконавчого комітету Хутір-Будилівської сільської ради № 8 вирішено змінити адресний номер житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , що йому належить, на адресний номер «квартира АДРЕСА_2 », АДРЕСА_1 .
У травні 2020р. він звернувся до реєстратора Снятинської міської ради із заявою про внесення відомостей у Державний реєстр речових прав відомостей про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , але йому було відмовлено у реєстрації, у зв`язку із тим, що для внесення відомостей потрібна згода співвласників будинку АДРЕСА_1 за вказаною адресою та документи на мансардний поверх вказаної квартири.
Один із співвласників будинку – ОСОБА_3 відмовився надати згоду на внесення відомостей у ДРРП, а документи на мансардний поверх відсутні.
Із технічного паспорту житлового будинку випливає, що його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом, оскільки має місце технічна можливість переобладнання житлового будинку в ізольовані квартири.
Тому, просив поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в натурі, між власниками і виділити йому - ОСОБА_1 у власність наступні приміщення: ІІІ, 1-6, 1-7, 1-8, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, мансардний поверх, підвал ІІ, «Ж» - стайня, 1/4 криниці, 1/4 огорожі. Визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 площею 202 м. кв. по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки будинковолодіння. Зустрічні позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником 16/100 часток спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, яка в свою чергу, становить 1/4 частини від приміщень, якими користувалась спадкодавиця – її мати ОСОБА_4 , а саме: 1-1 коридор, 1-2 кімната, 1-3 кімната, 1-4 кухня, 1-5 кладова. Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 володіє 36/100 частинами спірного майна. Відповідач ОСОБА_3 володіє 48/100 частинами спірного майна. Її право власності на частку підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_1 від 11.08.2014р. про право на спадщину за заповітом. Отже, житловий будинок по АДРЕСА_1 -Будилів необхідно поділити таким чином, щоб їй було виділено у власність відокремлену частину житлового будинку, яка б відповідала розміру 16/100 частки у праві спільної часткової власності. В тому випадку, якщо відповідно до ідеальної 16/100 частки поділити у натурі житловий будинок є неможливим, але при цьому виділ технічно допустимий з відхиленням від розміру часток кожного співвласника, поділ може бути здійснений із зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилася.
Просила поділити житловий будинок, що по АДРЕСА_1 , в натурі між власниками і виділити їй у власність 16/100 частин даного нерухомого майна.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2024 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки будинковолодіння та визнання права власності та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки будинковолодіння відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Петричку О.Є. подав апеляційну скаргу. Він вважає, що оскаржене рішення суду не відповідає закону, матеріалам та обставинам справи і підлягає скасуванню. Мотивує свою позицію тим, що в суді першої інстанції просив поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в натурі, між власниками і виділити йому у власність наступні приміщення: ІІІ, 1-6, 1-7, 1-8, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, мансардний поверх, підвал ІІ, «Ж» - стайня, 1/4 криниці, 1/4 огорожі. Визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 площею 202 м.кв. по АДРЕСА_1 . Зазначає, що у справі було призначено будівельно-технічнуекспертизу. Із висновку експерта № 42/22 від 08.05.2023р. слідує, що відповідно до наявних в матеріалах справи копій правовстановлюючих документів (договору дарування частини житлового будинку від 24.12.1997р. та договору дарування частини житлового будинку від 14.11.2000р.) до частки 36/100, що належить ОСОБА_1 входять наступні приміщення житлового будинку: ІІІ, 1-6, 1-7, 1-8, 2-1, 2-2, 2-3, АДРЕСА_4 , підвал-ІІ. Площі приміщень, згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 23.05.2022р., частково відрізняються від площ приміщень, згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 15.05.2000 р. При дослідженні можливості поділу/виділу, експертом не враховувалися приміщення № IV, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, оскільки відповідно до наданих для дослідження матеріалів, право власності на них не визнано. Загальна площа приміщень спірного житлового будинку, що підлягала дослідженню можливості поділу, становить 161,2 кв.м. Загальна площа приміщень, що відносяться до частки 36/100, яка належить ОСОБА_1 , відповідно до наявних матеріалів, становить 95,7 кв.м. Отже, враховуючи вимоги нормативно-правових актів у галузі будівництва, технічна можливість розподілу в натурі житлового будинку літ А по АДРЕСА_1 , на три ізольовані частини (квартири) згідно ідеальних часток: 36/100, 16/100, 48/100 з урахуванням даних, зазначених в правовстановлюючих документах щодо належності приміщень будинку до конкретних часток - відсутня, оскільки площа, яка відповідає ідеальній частці власника 16/100 частки є недостатньою для облаштування квартири з мінімально необхідною кількістю приміщень необхідної площі у відповідності до вимог ДБН.
Також, експертом враховано, що у фактичному користуванні співвласника з часткою 36/100 ОСОБА_1 перебувають приміщення загального користування, обладнані в горищному просторі, зокрема: приміщення IV- веранда; приміщення 1-10 - кімната, 1- 11 - кімната, доступ до яких наявний лише з приміщень, що належать ОСОБА_1 ; приміщення 1-9 - коридор, 1-12- кладова, тому дані приміщення не враховані під час розробки варіанту розподілу, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про зареєстроване право власності на вказані приміщення. Експертом зроблений висновок про неможливість окремого виділу частки 16/100, яка належить ОСОБА_2 , через недостатність площі для облаштування окремої квартири. А тому, експертом зроблено висновок, що наявна технічна можливість та запропоновано 3 варіанти поділу вказаного житлового будинку на дві частини, при яких частка належна ОСОБА_2 пропонується спільно з іншими співвласниками.
Беручи до уваги висновок експерта, апелянт погоджувався на часткове задоволення позовних вимог, без врахування приміщень IV, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, та просив суд першої інстанції виділити йому в натурі частку будинковолодіння, яка позначена у висновку експерта на таблиці № НОМЕР_2 , тобто тільки на те майно, яке належить йому на підставі договорів дарування, куди також входить частка його матері - відповідача ОСОБА_2 , з відповідною компенсацією її вартості. Незважаючи на це, суд відмовив у задоволенні позовних вимог повністю.
Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 є власником 36/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Його право власності виникло на підставі договору дарування від 24.12.1997р. (11/100 частки) та договору дарування від 14.11.2000р. (1/4 або 25/100 частки), а саме: приміщення ІІІ, 1-6, 1-7, 1-8 житловою площею 41,3 кв. м. та приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, підвал ІІ, «Ж» - стайня, 1/4 криниці, огорожі. Тому вважає, що місцевий суд неправомірно відмовив у задоволенні позову, позбавивши апелянта можливості володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи. Тому, представник апелянта просить скасувати рішення Снятинського районного суду від 29 січня 2024 року повністю та ухвалити нове, яким задовольнити позов частково, а саме: поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 в натурі, між власниками і виділити ОСОБА_1 у власність наступні приміщення: ІІІ, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, V загальною площею 122,9 м2, підвал І, ІІ, «Ж» - стайня, 1/4 криниці, 1/4 огорожі; із виплатою компенсацію у розмірі 89 729 грн.; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 .
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не явилися.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.
Судом встановлено, що на підставі заповіту, посвідченого 24.04.1963р., спадкоємцем належного на праві власності ОСОБА_5 майна – 1/4 частини спірного житлового будинку є її племінниця ОСОБА_6 . 
Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.12.1984р. спадкоємцем майна ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_4 ; спадкове майно складається з 3/4 частин спірного житлового будинку.
Згідно з договором дарування частини житлового будинку від 24.12.1997р. ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар приміщення ІІІ, 1-6, 1-7, 1-8 житловою площею 41,3 кв.м., що становить 11/100 житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.
Згідно з умовами договору дарування частини житлового будинку від 14.11.2000р. ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар 1/4 частину вищевказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, зокрема приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, підвал-ІІ, «Ж»- стайня, 1/4 криниці, 1/4 огорожі. 
Відповідно до заповіту від 23.09.2010 р. та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.08.2014 р. спадкоємцем майна ОСОБА_4 є її дочка ОСОБА_9 .. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 48/100 частин житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 160,1 кв.м. та житловою площею 88,6 кв.м.
Згідно з умовами договору дарування від 23.08.2014р. ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар 48/100 частин вищевказаного житлового будинку.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2016р. житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 160 кв.м., житловою площею 88,6 кв.м. належить на праві приватної спільної часткової власності: ОСОБА_2 – 16/100 частин, ОСОБА_3 – 48/100 частин.
Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.07.2020р. 36/100 частин вищевказаного житлового будинку на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 .
Із рішення Хутір-Будилівської сільської ради від 18.12.2015р. № 21-2/2015 слідує, що: 1. ОСОБА_1 надано дозвіл переобладнати горище під мансардний поверх для влаштування житлових приміщень, не порушуючи при цьому даних у технічному паспорті, що знаходяться в АДРЕСА_1 . 2. Зобов`язано ОСОБА_1 виготовити відповідну документацію на реконструкцію та одержати дозвіл на виконання будівельно-монтажних робіт в інспекції Держархбудконтролю. 3. Контроль за виконанням даного рішення покладено на комісію з питань соціально-економічного розвитку.
Рішенням виконавчого комітету Хутір-Будилівської сільської ради від 27.02.2020р. № 8 вирішено змінити адресний номер житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , що йому належить, на адресний номер «квартира АДРЕСА_2 », АДРЕСА_1 .
Згідно з рішенням Снятинського районного суду від 17.04.2018р. у задоволенні позову ОСОБА_3 до Хутір-Будилівської сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_10 про визнання незаконним рішення сільської ради та недійсним державного акту відмовлено.
Відповідно до рішення Снятинського районного суду від 28.03.2019р. у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування, свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено.
Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 03.03.2020р. житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 р. на праві приватної спільної часткової власності належав: ОСОБА_1 в 1/4 частині та 11/100 частин, а також, ОСОБА_4 в 16/25 частинах. Відповідно до примітки змінилася загальна площа з 160,1 кв.м. на 202, 6 кв.м. та житлова площа з 88,6 кв. м. на 109,6 кв.м., у зв`язку з добудовою без дозвільних документів. Згідно рішення виконавчого комітету Хутір-Будилівської сільської ради № 8 від 27.02.2020р. змінено адресний номер частини житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на адресний номер квартири АДРЕСА_3 . 
Як встановлено з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 -Будилів від 02.04.2020р., виданого на ОСОБА_11 , позивачем переобладнано приміщення другого поверху, відгороджено стіною доступ до приміщень загального користування, приміщення 5, 10, 11 переобладнано в приміщення житлового типу.
Відповідно до відповіді Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 06.09.2021 ОКП Коломийське МБТІ повідомляє, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 281 на будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , в мансарді А-3 самовільно збудоване приміщення № 5 (прибудова а4) площею 9,3 кв.м., приміщення № 11 площею 10 кв.м. та приміщення № 10 площею 10,7 кв.м., загальною площею 30 кв.м.

Відмовляючи в задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів, суд першої інстанції встановив, що позивачем не представлено жодного доказу, які б підтверджували отримання ОСОБА_1 проектної та дозвільної документації на проведення реконструкції мансардного приміщення на горищі даного житлового будинку, не представлено доказів про готовність вказаних приміщень до експлуатації. Суд виснував, що первісний позивач самочинно провів реконструкцію в житловому будинку по  АДРЕСА_1 , зокрема, кімнат №№ IV, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12 та не надав доказів отримання згоди від всіх співвласників житлового будинку на переобладнання горищаних приміщень 1-10 та 1-11 другого поверху житлового будинку, які є спільними допоміжними приміщеннями всіх співвласників будинку.
Суд першої інстанції вважав необгрунтованою позовну вимогу позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_2 площею 202 кв. м по АДРЕСА_1 -Будилів через те, що загальна площа цілого будинку із врахуванням часток інших співвласників змінилася і фактично становить 202,6 кв.м. 
Врахувавши наведене, суд відмовив і в первісному, і в зустрічному позові, тому що відсутні варіанти розподілу спірного житлового будинку на три окремі частини із окремими обладнаними входами, адже при поділі житлового будинку в натурі кожному співвласнику має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати не лише окремий вхід, а й окрему систему життєзабезпечення (електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. А беручи до уваги, що ОСОБА_1 проведено самочинне будівництво, переобладнання даних приміщень проведено без отримання відповідних документів на їх виконання, відповідно на них не може бути визнано право власності, і не може бути поділений таким чином будинок, який фактично не відповідає проектній технічній документації. 

Суд керувався наступними нормами права 

Частинами першою, третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 357 ЦК України співвласник має право на збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. 
Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до  ч.ч 1-5 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не  була відведена  для цієї  мети,  або без  відповідного документа, який дає  право виконувати  будівельні роботи  чи належно  затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.  Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Статтею 152 ЖК України передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила № 76), визначено, що реконструкція жилого будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог.
Пунктом 1.4 Правил № 76 передбачено умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень. Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: - копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; - копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; - проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; - згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності. Власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку. 
Відповідно до п. 2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 р. №55, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатися лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Згідно з п. 3.11 вказаної Інструкції за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються. 
Відповідно до п.п. 147, 150 Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.05.2023 р. №488, визначення технічної можливості поділу, об`єднання або виділу не здійснюється для об`єктів нерухомого майна, до складу яких входять об`єкти, побудовані без дотримання вимог законодавства у сфері будівництва. Визначення технічної можливості поділу, об`єднання або виділу щодо об`єкта нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній або спільній частковій власності, проводиться за згодою всіх співвласників.

На вирішення судової технічної експертизи № 42/22 від 08.05.2023р. було поставлено питання щодо можливості поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в ідеальних частках пропорційно належним учасникам справи часткам : 48/100 – ОСОБА_3 ; 16/100 – ОСОБА_2 ; 36/100 – ОСОБА_1 .
Відповідно до наявних в матеріалах справи копій правовстановлюючих документів (договору дарування частини житлового будинку від 24.12.1997р. та договору дарування частини житлового будинку від 14.11.2000р. до частки 36/100, що належить ОСОБА_1 , входять наступні приміщення житлового будинку: ІІІ, 1-6, 1-7, 1-8, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, підвал-ІІ. Площі приміщень, згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 23.05.2022р., частково відрізняються від площ приміщень, згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 15.05.2000р. При дослідженні можливості поділу /виділу, експертом не враховуються приміщення №№ IV, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, оскільки відповідно до наданих для дослідження матеріалів, право власності на них не визнано. Загальна площа приміщень спірного житлового будинку, що підлягають дослідженню можливості поділу, становить 161,2 кв.м. Загальна площа приміщень, що відносяться до частки 36/100, що належить ОСОБА_1 , відповідно до наявних матеріалів, становить 95,7 кв.м. Отже, враховуючи вимоги нормативно-правових актів у галузі будівництва, технічна можливість розподілу в натурі житлового будинку літ А по АДРЕСА_1 , на три ізольовані частини (квартири) згідно ідеальних часток: 36/100, 16/100, 48/100 з урахуванням даних, зазначених в правовстановлюючих документах щодо належності приміщень будинку до конкретних часток – відсутня, оскільки площа, яка відповідає ідеальній частці власника 16/100 частки є недостатньою для облаштування квартири з мінімально необхідною кількістю приміщень необхідної площі, у відповідності до вимог ДБН. Також, експертом враховано, що у фактичному користуванні співвласника з часткою 36/100 ОСОБА_1 перебувають приміщення загального користування, обладнані в горищному просторі, зокрема: приміщення IV- веранда; приміщення 1-10 - кімната, 1-11 – кімната, доступ до яких наявний лише з приміщень, що належать ОСОБА_12 ; приміщення 1-9 – коридор, 1-12- кладова, тому дані приміщення не враховані під час розробки варіанту розподілу, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про зареєстроване право власності на вказані приміщення. Експертом зроблений висновок про неможливість окремого виділу частки 16/100, яка належить ОСОБА_2 , через недостатність площі для облаштування окремої квартири. А тому експертом зроблено висновок, що наявна технічна можливість та запропоновано три варіанти поділу вказаного житлового будинку на дві частини, при яких частка належна ОСОБА_2 пропонується спільно з іншими співвласниками.
Відповідно до послідовної та усталеної судової практики Верховного Суду особа не набуває права власності на самочинне будівництво. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу). 

Суд першої інстанціїї врахував правові висновки, викладені в постановах від 06.11.2023 справа № 707/2516/18 від 14.06.2023 р. справа №215/4928/20, від 09.03.2023 р. справа №127/28862/21, від 23 червня 2020 року справа № 680/214/16 від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21).

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції з огляду на наступне. 
В постанові Верховного суду від 31.01.2024 року у справі № 607/4891/15-ц (провадження № 61-10467св23) суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що внаслідок самочинного будівництва (реконструкції, прибудови) спірний будинок втратив тотожність із тим, які сторони отримали у власність, що виключає можливість задоволення позову про його поділ.
В справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що  позивач самочинно провів реконструкцію в житловому будинку по  АДРЕСА_1 , зокрема, кімнат №№ IV, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, що не оспорюється сторонами. 
Так, ОСОБА_1 самочинно збільшив загальну площу будинку з 160,1 кв.м. до 202, 6 кв.м. та житлову  площу з 88,6 кв. м.  до 109,6 кв.м.  Провівши реконструкцію в зазначеному будинку, фактично  відгородив приміщення  ІІ поверху  поруч зі сходами, обмеживши доступ інших співвласників.  Тому, суд правильно і обгрунтовано вказав, що  36/100 часток, належних  ОСОБА_1  у праві спільної сумісної власності  в житловому будинку АДРЕСА_1 ,  яка включає самочинно переобладнані приміщення, не є об`єктом права власності, а тому не можуть бути предметом поділу (виділу).
Неможливо також погодитися із доводами апеляційної скарги про часткове задовлення позову із виділом позивачу приміщень, на які він оформив право власності. 
У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.
Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.
Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).
Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу, зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09 березня 2023 року у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22) та інші.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 самочинно збільшив загальну площу будинку з 160,1 кв.м. до 202, 6 кв.м. та житлову площу з 88,6 кв. м.  до 109,6 кв.м. Провівши реконструкцію  в зазначеному  будинку,  фактично відгородив приміщення  ІІ поверху  поруч зі сходами, обмеживши доступ інших співвласників. Тому суд правильно і обгрунтовано вказав, що  36/100 часток, належних  ОСОБА_1  у праві спільної сумісної власності  в житловому будинку АДРЕСА_1 ,  яка включає самочинно переобладнані приміщення, не є об`єктом права власності, а тому не можуть бути предметом поділу (виділу).
Отже, самовільно побудовані приміщення фактично примикають до приміщень, які позивач вважає можливим виділити відповідачам - очевидно, що спірний будинок змінився, і поділ його вимагає урахування всіх існуючих приміщень в цілому. 

У зв`язку із вищенаведеним неможливо також погодитися із доводами апеляційної скарги про часткове задовлення позову із виділом позивачу приміщень згідно з варіантом 3 судової будівально - технічної експертизи, оскільки вказаний варіант теж передбачає розташування самочинно переобладнаної з горища кімнати 1-10 над приміщеннями, що пропонуються відповідачу ОСОБА_13 ( т.1 а.с.215). При цьому судом правильно зауважено, що ОСОБА_1 проведено самочинне будівництво, переобладнання даних приміщень проведено без отримання відповідних документів на їх виконання, а відповідно на них не може бути визнано право власності, то відсутні варіанти розподілу спірного житлового будинку на три окремі частини із окремими обладнаними входами. 
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з правилами ч.1 ст.81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів, перевіривши справу, вважає, що висновок суду про відмову в позові за недоведеністю і безпідставністю вимог є правильним. 
Зі справи вбачається, що суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, і зробив висновок, який повністю відповідає обставинам справи. В апеляційній скарзі позивач не спростував висновок суду, а по суті виразив незгоду із рішенням без будь-якого правового обґрунтування. 

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовних вимог, які суд перевіряв в суді під час розгляду справи, дав їм мотивовану оцінку. 

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст.374, 367, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петрички Олександра Євгеновича залишити без задоволення. 

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2024 року залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 липня 2024 року. 
Судді                                                   Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський
Л.В. Василишин