ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 липня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/4991/23	
                                                                                Суддя І інстанції – Кравчук О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Коршуна А.О.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1    до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:
- визнати незаконною відмову МВС України у зарахуванні до стажу в поліції ОСОБА_2 , період служби з 26.07.1999 року по 06.06.2011 року в Міністерстві надзвичайних ситуацій України, органах та підрозділах цивільного захисту;
- зобов`язати МВС України врахувати до стажу в поліції ОСОБА_2 період служби з 26.07.1999 року по 06.06.2011 року в Міністерстві надзвичайних ситуацій України, органах та підрозділах цивільного захисту та повторно розглянути заяви № А-3758/22, №1851/22-2022 вих. листів.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в період з 26.07.1999 по 06.06.2011 він проходив службу в органах Міністерства надзвичайних ситуацій, що на його думку, обумовлює право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ». Він неодноразово звертався до Міністерства внутрішніх справ України з заявами щодо зарахування періоду служби в Міністерстві надзвичайних ситуацій України, органах та підрозділах цивільного захисту до стажу роботи в поліції (№А-3758/22, №1851/22-2022 вих. листів), однак йому було відмовлено у зарахуванні даного стажу.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 березня  2024 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. 
Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить  рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що  суд першої інстанції ухвалюючи рішення неповно з`ясував обставини справи, оскільки він неодноразово звертався до МВС України з заявами щодо зарахування періоду служби в Міністерстві надзвичайних ситуацій України, органах та підрозділах цивільного захисту до стажу роботи в поліції, однак йому було відмовлено у зарахуванні даного стажу, а тому вважає,  таку відмову протиправною.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Міністерство внутрішніх справ України просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування  судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.  
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.01.2022 за вхідним номером № Л-641 МВС України було зареєстровано заяву ОСОБА_1 , в якій він просив надати йому роз`яснення стосовно незарахування йому стажу роботи в МНС з 12.12.2005 по 06.06.2011 до стажу роботи в поліції.
МВС України, листом № 1851/22-2022 від 18.01.2022, надало відповідь - роз`яснення ОСОБА_1 
12.04.2022 за вхідним номером № Л-3846 МВС України було зареєстровано заяву ОСОБА_1 , в якій він просив надати йому роз`яснення стосовно незарахування йому стажу роботи в МНС з 12.12.2005 по 06.06.2011 до стажу роботи в поліції та надати йому письмову відповідь чому при переведенні до підрозділів ДСНС дана вислуга буде врахована та чим це регламентовано.
МВС України, листом № 3758/22 від 15.04.2022, надало відповідь - роз`яснення ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповіді МВС України, викладені у зазначених листах, не породжують правових наслідків для позивача в частині зарахування чи незарахування періоду його служби в Міністерстві надзвичайних ситуацій України, органах та підрозділах цивільного захисту до стажу роботи в поліції. Звернення позивача обґрунтовано розглянуті відповідачем у рамках Закону України «Про звернення громадян» (до набрання чинності Законом України «Про адміністративну процедуру») відповідно до прохальної частини  звернень.
Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
У справі, що розглядається  позивач звертався до відповідача зі зверненнями в яких просив  надати роз`яснення стосовно не зарахування йому стажу роботи в МНС з 12.12.2005 по 06.06.2011 до стажу роботи в поліції та надати йому  відповідь.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У пункті 8 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Право на судовий захист не є абсолютним. Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акта суб`єкта владних повноважень індивідуального характеру та дій, спрямованих на прийняття такого акта, позивач також повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень та дії/бездіяльність, які передують його прийняттю. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 (справа щодо оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповіді МВС України, викладені в листах № 1851/22-2022 від 18.01.2022 та № 3758/22 від 15.04.2022, не породжують правових наслідків для позивача в частині зарахування чи незарахування періоду його служби в Міністерстві надзвичайних ситуацій України, органах та підрозділах цивільного захисту до стажу роботи в поліції. Звернення позивача обґрунтовано розглянуті відповідачем у рамках Закону України «Про звернення громадян» (до набрання чинності Законом України «Про адміністративну процедуру»). При цьому доказів звернення із заявою про зарахування, проведення перерахунку періоду служби в Міністерстві надзвичайних ситуацій України, органах та підрозділах цивільного захисту до стажу роботи в поліції, позивачем до суду не надано. 
В спірному  випадку відсутня відмова суб`єкта владних повноважень у зарахуванні такого стажу, яка згідно наведеної норми Закону може бути оскаржена до суду, що виключає наявність спору, а тому  відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, вірно встановив фактичні обставини справи та дав їм правову оцінку, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, що не може бути підставою для скасування судового рішення. 
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.
В повному обсязі постанова складена 09 липня 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун