ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2024 року 
м. Київ
справа № 629/6463/19
провадження № 51-1059км24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого                                                          ОСОБА_6 ,
захисника                                                               ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019220380001615, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перегонівки Голованівського району Кіровоградської області та жителя АДРЕСА_1 ),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Цивільний позов задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь АТ «Українська залізниця» в особі філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» 30 328,67 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди. 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Як убачається з вироку суду,  ОСОБА_6 засуджено за те, що він, порушуючи ст. 4, ч. 1 ст. 67, частини 1, 2 ст. 69 Лісового кодексу України та п. 2 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року № 761, 23 жовтня 2019 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи необхідних дозволів для вирубки дерев у лісах та лісосмугах, прибув разом із найнятою ним бригадою у складі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (яких попередньо переконав у законності порубки дерев) на ділянку лісового насадження, розташовану на території виробничого підрозділу «Харківська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», на перегоні Лозова 939 км лінії Лозова - Павлоград, км 937 пк з правої сторони колії і надав їм дозвіл за допомогою бензинової пили спиляти та потім розпиляти на колоди у вказаному лісовому насадженні одне сухостійне, одне сироростуче дерево породи клен та одне дерево сироростуче породи ясен, чітко вказуючи на дерева, які необхідно спиляти, діаметром на пні 48, 45 і 56 см, чим спричинив виробничому підрозділу «Харківська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» майнову шкоду на суму 30 328, 67 грн.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 23 листопада 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 залишив без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Суть доводів захисника зводиться до посилань на порушення апеляційним судом права ОСОБА_6 на захист та відсутність у діянні підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК. 
ОСОБА_7 наголошує на тому, що ОСОБА_6 просив спиляти лише гілки, тоді як ОСОБА_8 і ОСОБА_11 самовільно, всупереч домовленості, спиляли дерева повністю.
З урахуванням наведеного захисник вважає, що в діянні засудженого відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме прямий умисел на незаконну порубку дерев.
Також скаржник стверджує, що апеляційний суд, перервавши виступ ОСОБА_6 , позбавив його можливості викласти аргументи на свій захист.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник  ОСОБА_7 та засуджений  ОСОБА_6 підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 , надавши відповідні пояснення, заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку,що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України(далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
За приписами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. 
Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Водночас касаційний суд наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин й не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).
За статтею 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зважаючи на це, Суд відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо оспорювання встановлених за результатами судового розгляду обставин з викладенням власної версії подій, оскільки вони по суті стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Захисник стверджує, що ОСОБА_6 просив ОСОБА_8 і ОСОБА_11 спиляти лише гілки, однак вони самовільно, всупереч домовленості, зрізали дерева повністю. Тому вважає, що в підзахисного відсутній прямий умисел на незаконну порубку дерев.
Верховний Суд не погоджується із цими доводами захисту з огляду на таке.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення за ст. 246 КК характеризується прямим умислом. Це означає, що особа, яка скоює кримінальне правопорушення, усвідомлює незаконний характер вчинюваної нею порубки, відповідний статус об`єкта, де та відбувається, і бажає її вчинити.
За усталеною судовою практикою застосування положень ст. 94 КПК, доказування суб`єктивної сторони кримінального правопорушення досить часто ґрунтується на аналізі не одного чи кількох прямих доказів, а саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування), зокрема, такої ознаки суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, як прямий умисел. 
Ознаки суб`єктивної сторони вчиненого кримінального правопорушення та особливості психічного ставлення винного до скоєного діяння і його наслідків суди встановлюють на підставі характеру цього діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, а також установлених судом фактичних обставин вчиненого злочину, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК. Такий правозастосовний підхід відповідає положенням закону про кримінальну відповідальність і кримінального процесуального закону під час здійснення правозастосовної діяльності за висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, відображеними в постанові від 28 вересня 2020 року (справа № 640/18653/17, провадження № 51-543кмо20), і в цьому провадженні судами попередніх інстанцій він дотриманий.
Саме із зазначеного обґрунтовано виходили суди попередніх інстанцій. З урахуванням досліджених судом доказів та встановлених обставин безпідставними є доводи сторони захисту про відсутність у засудженого прямого умислу на незаконну порубку дерев у захисних лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, а отже і складу інкримінованого кримінального правопорушення в діянні ОСОБА_6 , який не маючи необхідних дозволів для вирубки дерев у лісах та лісосмугах, найняв бригаду для спилювання дерев на території виробничого підрозділу «Харківська дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» та надав дозвіл ОСОБА_8 і його бригаді (до якої увійшли ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ) за допомогою бензопили спиляти дерева, чітко вказавши, які саме потрібно спиляти.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_6 просив ОСОБА_8 і ОСОБА_11 спиляти лише гілки, але вони самовільно, всупереч домовленості, повністю зрізали дерева, спростовуються наявною в матеріалах справи службовою запискою, у якій ОСОБА_6 , як голова правління ГБК-5, просить ОСОБА_8 виконати спилювання дерев за задньою стінкою гаражів.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині доведеності винуватості засудженого, а доводи захисту про протилежне вважає безпідставними.
Крім того, захисник указує, що в суді апеляційної інстанції засуджений намагався надати пояснення, донести свою позицію, своє бачення ситуації, однак суд не дав йому такої можливості, перервав його виступ, чим позбавив можливості захищатися від висунутого звинувачення.
Верховний Суд не погоджується із цими доводами захисника. 
На переконання Верховного Суду ці твердження захисника є надуманими та суперечать звукозапису судового засідання від 23 листопада 2023 року, з якого вбачається, що суд дав можливість ОСОБА_6 надати пояснення щодо поданої його захисником апеляційної скарги. Те, що головуючий заперечив стосовно зачитування написаної засудженим заяви, а замість цього запросив ОСОБА_6 дати пояснення щодо суті апеляційної скарги захисника, не свідчить про обмеження його права висловити свої аргументи, а лише вказує, що суд, дотримуючись процедури розгляду, спрямовував учасників процесу у відповідному напрямі. Отже, відсутні підстави вважати, що в цьому аспекті апеляційний суд допустив істотне порушення вимог КПК.
Тому Верховний Суд відхиляє наведені вище доводи захисту. 
З урахуванням цього касаційний суд підсумовує, що ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою й обґрунтованою і за змістом відповідає приписам статей 370, 419 КПК, у ній наведені мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався, постановляючи рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Зважаючи на наведене вище, колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, апостановлену щодо ОСОБА_6 ухвалу апеляційного суду - без зміни.
Керуючись статтями433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника  ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                               ОСОБА_3