Номер провадження: 22-ц/813/7128/24 
Справа № 2-3/04
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 2-3/04
Провадження номер: 22-ц/813/7128/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 ,
- відповідач – ОСОБА_2 ,
- особа, яка звернулась із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (заявник) - ОСОБА_3 ,

    розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за клопотанням ОСОБА_3  про скасування заходів забезпечення позову, за апеляційною скаргою адвоката Кострича Михайла Петровича, діючого від імені ОСОБА_3 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлені у складі судді Федчишеної Т. Ю. 27 серпня 2024 року, про повернення клопотання про скасування заходів забезпечення позову,
встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року до суду надійшло клопотання адвоката Кострича М.П., діючого від імені ОСОБА_3 , про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду від 26 червня 1998 р. по справі № 2-3/2004, а саме - скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 (далі – Квартира), який зареєстрований Першою одеською державною нотаріальною конторою 21.11.2008 р., реєстраційний номер обтяження: 8215280. 
Адвокат Кострич М.П., діючий від імені ОСОБА_3 , обґрунтовує вимоги заяви тим, що ухвалою суду від 26.06.1998 р., з метою забезпечення позову, було накладено арешт на вищевказану квартиру, яка на той час належала ОСОБА_2 , на іншу квартиру по АДРЕСА_2 та інше майно. 
Станом на день звернення до суду з даною заявою, ОСОБА_3 є новим власником вищевказаної квартири, яку він придбав у 2005 р.. У 2008 р., у зв`язку із запровадженням електронного реєстру ухвалу суду від 26.06.1998 р. нотаріальною конторою було зареєстровано у реєстрі. Разом з тим в інформаційній довідці вказується попередній власник квартири.
Ухвала суду від 26.06.1998 р. була отримана в Одеському державному нотаріальному архіві. На нижній частині ухвали зазначено: «20.04.2001 р. знято ухвалою Приморського районного суду від 12.12.2000 р. частково тільки з кв. АДРЕСА_1 ».
На звернення до Приморського районного суду м. Одеси з приводу отримання копії ухвали від 12.12.2000 р. була отримана відповідь, що справа знищена, залишилася лише ухвала суду від 26.06.1998 р.. 
У результаті ознайомлення з матеріалами справи, які залишилися, була виявлена спільна заява від 25.06.2004 р. про затвердження мирової угоди, ухвала Приморського районного від 25.06.2004 р. про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі.
На теперішній час квартира належить ОСОБА_3 , який не є учасником справи і не має жодного відношення до правовідносин, які виникли між учасниками справи у минулому. Спір по справі був вирішений, а арешт скоріше усього скасовувався, однак інших доказів, як вищевказаний напис на ухвалі від 26.06.1998 р., отриманої з нотаріального архіву, не має (а. с. 1 - 2).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

27 серпня 2024 року Приморським районним судом м. Одеси повернуто заявникові вищевказане клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову. 
Висновок суду мотивовано посиланням на положення статті 158 ЦПК України, згідно яких суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За приписами частини 1 статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач (частина 1 статті 48 Цивільного процесуального кодексу України). І заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття арешту. У рішенні про визнання права власності на майно і про зняття арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову (а. с. 17).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Кострич Михайло Петрович, діючий від імені ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення заяви по суті.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права. 
Апелянт зазначає, що закриваючи провадження у справі, суд мав би з власної ініціативи розглянути питання про скасування заходів забезпечення позову. В межах даної справи суд першої інстанції скасував заходи забезпечення позову на іншу квартиру, вжиті тією ж ухвало суду від 26.06.1998 р.. Судова практика свідчить про те, що ухвали суду першої інстанції, постановлені за аналогічних підстав, скасовувалися апеляційним судом, справи направлялися до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилаючись на необхідність звернення до суду з окремим позовом, суд допустився надмірного формалізму, в той час як повинен був керуватися необхідністю відновлення порушених прав заявника (а. с. 22 - 25).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.09.2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою адвоката Кострича Михайла Петровича, діючого від імені ОСОБА_3 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року (а. с. 34-34 зворотна сторона).
Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 14.09.2024 року документ в електронному вигляді «01 (У) Відкриття» від 13.09.2024 року доставлено до електронного кабінету адвоката Кострича Михайла Петровича, діючого від імені ОСОБА_3 (а. с. 36 зворотна сторона).
Рекомендоване повідомлення про вручення копії ухвали про відкриття апеляційного провадження поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 повернулося до апеляційного суду з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 38-39).
За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що учасники справи є повідомленими про розгляд справи в апеляційному суді.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.09.2024 закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників. 
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6. 9, 10, 14, 19, 37 – 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Кострича Михайла Петровича, діючого від імені ОСОБА_3 , підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

На розгляді у Приморському районному суді м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Ухвалою суду від 26.06.1998 р., з метою забезпечення позову, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на той час належала ОСОБА_2 , на іншу квартиру по АДРЕСА_2 , а також на інше майно ОСОБА_2 ..
Ухвалою суду від 25.06.2004 затверджено мирову угоду та провадження у справі закрито.
Станом на сьогоднішній день квартира належить ОСОБА_3 , який не був учасником справи № 2-3/04 і не має жодного відношення до правовідносин, які виникли між сторонами у справі.
З довідки керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси вбачається, що строк зберігання справи № 2-3/04 закінчився у 2010 році, справа була вилучена до знищення та знищена. Оригінал рішення зберігається в архіві Приморського районного суду м. Одеси у збірнику знищених справ і матеріалів Жовтневого районного суду м. Одеси за рік (2-1-100/04).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Дослідивши наявні у справі матеріали, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі 

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Звертаючись до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_3 зазначав, що у 2005 році придбав квартиру АДРЕСА_1 . Проте, ухвалою Жовтневого районного суду м. Одеси від 26 червня 1998 року, з метою забезпечення позову, не вказану квартиру було накладено арешт. 
Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення – ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня його надходження до суду.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 158 ЦПК України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом постановляється ухвала про скасування заходів забезпечення позову або про відмову в скасуванні забезпечення позову.
Суд першої інстанції не врахував вищенаведені вимоги, заявлене клопотання про скасування заходів забезпечення позову фактично не розглянув і не постановив щодо нього процесуальне рішення, бузпідставно його повернув, помилково застосувавши п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, зазначивши, що заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У зв`язку з тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а питання про скасування заходів забезпечення позову належить до компетенції суду першої інстанції, необхідно скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року про повернення заяви про скасування заходів забезпечення позову. Справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Кострича Михайла Петровича, діючого від імені ОСОБА_3 , є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є – невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Підстави, порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, зазначені у частині другій цієї статті. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4.Резолютивна частина
Керуючись ст. ст. 367,379,381-384,389-391 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Кострича Михайла Петровича, діючого від імені ОСОБА_3 , – задовольнити. 
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року про повернення клопотання про скасування заходів забезпечення позову – скасувати.
Клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Головуючий суддя:                                                 А. П. Заїкін 
Судді:                                                                 С. О. Погорєлова
        О. М. Таварткіладзе