П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/20169/23
Провадження № 22-ц/4815/635/24

Головуючий у Рівненському міському суді
Рівненської області: суддя Харечко С.П.
Рішення суду першої інстанції ухвалено
(вступна і резолютивна частини):
15 лютого 2024 року в м. Рівне
Рівненської області 
Повний текст рішення складено 20 лютого 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом Рівненської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ; про стягнення заборгованості по орендній платі відповідно до умов договору оренди землі,
в с т а н о в и в:
       У жовтні 2023 року Рівненська міська рада пред`явила позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області (даної – ГУ ДПС у Рівненській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ; про стягнення 7176,53 гривень боргу за оренду землі.
       Мотивуючи свої вимоги, позивач покликався на те, що між нею і ОСОБА_2 та ОСОБА_1 12 грудня 2005 року було укладено договір оренди землі, яким передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 1436 м2 для городництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Однак листом ГУ ДПС у Рівненській області від 04 липня 2023 року № 7629/5/17-00-13-02-08 орган міського самоврядування було повідомлено про наявність податкового боргу по орендній платі за оренду вказаної земельної ділянки. Так, станом на 03 липня 2023 року згідно з даними інформаційно-телекомунікаційної системи ГУ ДПС у Рівненській області за ОСОБА_1 обліковується податкова заборгованість зі сплати орендної плати з фізичних осіб в сумі 7 176, 53 гривень. Інформація щодо податкової заборгованості за ОСОБА_2 до Рівненської міської ради не надходила.
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2024 року Рівненській міській раді Рівненської області в задоволенні позову відмовлено. 
       Суд дійшов такого висновку, зважаючи на обґрунтованість заявлених позивачем вимог, однак при цьому врахував, що ним було пропущено позовну давність, адже 26 лютого 2015 року було припинено право оренди відповідно земельної ділянки та розірвано договір оренди землі.
       На рішення суду Рівненською міською радою подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали у невідповідності викладених в ньому висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що про наявність боргу за орендну плату за ОСОБА_1 за податковий період 2014 на суму 7 245,53 гривень по договору оренди землі від 22 грудня 2005 року №040558300424, який розірвано 26 лютого 2015 року, позивачу стало відомо лише від листа ГУ ДПС у Рівненській області від 04 липня 2023 року № 7629/5/17-00-13-02-08. Тобто позовної давності не пропущено. Вказувалось про те, що орган місцевого самоврядування є лише стороною договірних зобов`язань, тоді як положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто і з врахуванням п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України. Отже, позивач не є контролюючим органом зі сплати доходів і зборів від юридичних та фізичних осіб у т.ч. за орендну плату за землю. При цьому, незважаючи на те, що договір оренди землі було розірвано 26 лютого 2015 року, суб`єкт господарювання (орендар) повинен був сплатити орендну плату за фактичний період у поточному році перебування землі у користуванні, тобто до вчинення відповідних дій щодо припинення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо інше не передбачено істотними умовами такого договору та повернення земельної ділянки орендодавцю (відповідному органу виконавчої влади чи відповідній сільській, селищній, міській раді) на умовах, визначених договором.
       З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
       У поданому відзиві ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення як законне і обґрунтоване – без змін.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. 
       За змістом статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку до умов договору та вимог земельного законодавства.
       Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
       Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
       Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
       Згідно зі статтею 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, суб`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
       При цьому згідно з пунктом 288.4 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
       Неналежне внесення орендної плати орендарями за землю може спричинити завдання певних збитків у сфері фінансування суспільних верств населення.
       Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Нормою статті 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.
       Відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Між тим, відомості про підтвердження щодо зміни чи розірвання договору оренди землі відсутні.
       Матеріалами справи з`ясовано, і ці обставини сторонами визнаються та не заперечуються, що 22 грудня 2005 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 , як орендарі, уклали з Рівненською міською радою (орендодавець) договір оренди землі № 040558300424, відповідно до п. 1 якого орендодавець надає, а орендарі приймають в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 1436 м2, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Пунктом 5 договору визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка складає 52 504,48 гривень. Пунктом 8 цього договору обумовлено строк, на який земельна ділянка надається в користування, – 49 років. Згідно з пунктом 9 договору розмір орендної плати за оренду земельної ділянки складає 15,75 гривень. Пунктом 11 договору оренди землі встановлено, що оренда сплачується орендарями рівними частками у два строки - до 15 серпня та 15 листопада на рахунок орендодавця.
       13 серпня 2008 року сторонами договору оренди землі № 40558300424 укладено додатковий договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, яким внесено зміни в частині визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (стало 200 170,741 гривень) та розміру орендної плати за земельну ділянку (стало 180,15 гривень).
       В подальшому, 15 травня 2014 року, орендодавець запропонував орендарям укласти додатковий договір про внесення змін до договору оренди землі від 22 грудня 2005 року № 040558300424, яким вносились зміни в частині збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки до 318 838,78 гривень та зміни розміру оплати за оренду земельної ділянки до 9565,16 гривень.
       Відповідач даний додатковий договір укладати відмовилась і вирішила добровільно відмовитись від права користування земельною ділянкою, що була їй передана у відповідності до договору оренди землі № 040558300424 від 22 грудня 2005 року.
       Листом від 06 серпня 2014 року Рівненська міська рада повідомила орендаря, що з метою розгляду питання про припинення права оренди позивачу необхідно звільнити орендовану земельну ділянку, привести її у стан придатний для подальшого використання, і в місячний термін надати в Управління земельних відносин підтверджувальні матеріали (фотофіксацію місця розташування земельної ділянки), а також довідку ДПІ у м. Рівне ГУ Міндоходів у Рівненській області про відсутність заборгованості по орендній платі за землю.
       Згодом, 26 лютого 2015 року, Рівненська міська рада прийняла рішення № 4954 "Про припинення права оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 , та розірвання договору оренди", відповідно до якого згідно зі статтями 12, 141 Земельного кодексу України, статтею 32 Закону України "Про оренду землі", статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", враховуючи заяву громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , припинено право оренди земельної ділянки площею 1436 м2 на АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки – 5610100000:01:005:0087), яка згідно з рішенням Рівненської міської ради від 07 липня 2004 року № 951 була надана громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в оренду для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, без права спорудження на ній капітальних будівель і споруд, посадки багаторічних насаджень та з правом її дострокового вилучення для потреб міста, і розірвати договір оренди землі від 22 грудня 2005 року № 040558300424.
       Спірні відносини між сторонами виникли через те, що Рівненську міську раду ГУ ДПС у Рівненській області своїм листом від 04 липня 2023 року № 7629/5/17-00-13-02-08 повідомлено про наявність податкового боргу по орендній платі за землю. Вказувалося про те, що станом на 03 липня 2023 року згідно з даними інформаційно-телекомунікаційної системи ГУ ДПС за ОСОБА_1 обліковується податкова заборгованість зі сплати орендної плати з фізичних осіб в сумі 7 176, 53 гривень. Цей борг обліковувався за 2014 рік, а тому підлягав стягненню з ОСОБА_1 .
       Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову внаслідок спливу позовної давності, про необхідність застосування якої заявляв відповідач.
       Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
       За змістом частини першої ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
       Своїм рішенням від 26 лютого 2015 року Рівненська міська рада розірвала договір оренди землі, за яким просила стягнути борг за оренду, тоді як позов пред`явлено 17 жовтня 2023 року, тобто через 8 років та 7 місяців. 
       Доводи про те, що початок перебігу строку позовної давності слід вираховувати з дня, коли органу місцевого самоврядування стало відомо про наявність боргу за орендну плату за ОСОБА_1 , а саме із 04 липня 2023 року, на увагу не заслуговують.
       Обов`язок зі сплати орендної плати виникав не з повідомлень ГУ ДПС у Рівненській області, а з умов договору оренд землі. 
       Поготів, як правильно на це покликається відповідач, відповідно до абзаців першого-другого пункту 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
       Отже, аргументи заявника про незаконність та необґрунтованість рішення суду є помилковими і спростовуються правильністю висновків суду.
       Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, колегія суддів бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, 
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2024 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                С.В. Хилевич

Судді:                                                                С.В. Боймиструк

                                                               С.С. Шимків