ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
14 серпня 2024 року
м. Харків
справа № 646/3465/20
провадження № 22-ц/818/1730/24
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії – Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря – Львової С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, прокуратури Харківської області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , Харківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2024 року, ухвалене суддею Янцовською Т.М., -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та з урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету України 1 206 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури, 29 660,62 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури. 
В обґрунтування позову зазначив, що слідчим відділом ХМУ ГУМВС України в Харківській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному проваджені № 12015220010000297 від 12.08.2015 р. 25.08.2015 р. його повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 5 ст. 191 КК України. 31.08.2015 р. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова до нього застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. 28.01.2016 р. позивачу вручено обвинувальний акт, який разом з реєстром матеріалів досудового розслідування направлений до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.02.2016 р. та 27.03.2017 р. обвинувальний акт повернуто прокурору для приведення його у відповідність вимогам закону. 18.01.2018 р. ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова обвинувальний акт повернуто прокурору, але вказана ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова скасована ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15.05.2018 р. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.10.2018 р. обвинувальний акт повернуто прокурору прокуратури Харківської області для усунення недоліків та виконання вимог КПК України. 24.10.2018 р. постановою прокурора відділу прокуратури Харківської області кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні позивача складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, 5 ст. 191 КК України. Таким чином, позивач ОСОБА_1 вважає, що він незаконно був притягнутий до кримінальної відповідальності, а тому має право на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу досудового розслідування та прокуратури на підставі статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів, досудового розслідування, прокуратури і суду». Незаконне повідомлення про підозру, а потім пред`явлення обвинувачення позначилось на всіх сферах життя позивача, супроводжувалося усвідомленням надзвичайної серйозності життєвих ускладнень, мало для нього та для його родини стресові наслідки, підірвало стан здоров`я, докорінно змінило нормальний, звичний для нього душевний стан, внесло повну невизначеність щодо майбутнього. Все своє життя, значні емоційні ресурси протягом тривалого періоду часу позивач змушений був підпорядковувати відстоюванню справедливості, доведенню своєї невинуватості. Позивач був позбавлений можливості вільно пересуватись за власним вибором та планувати власний час, адже до нього був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, чим було принижено його людську гідність та порушене одне з основоположних прав людини - на свободу та особисту недоторканість. Через здійснення кримінального переслідування була завдана непоправна шкода ділової репутації позивачу, який є кандидатом технічних наук, академіком в Академії технологічних наук України, нагороджений численними грамотами, подяками у кількості близько 47 та має загальний стаж роботи близько 48 років, серед яких 31 рік - на керівних посадах, зокрема, у Зміївській ДРЕС ВЕО «Харківобленерго», АК «Харківобленерго», Бурштинській ТЕС ВАТ «Західенерго», Дочірньому підприємстві «Черкаська ТЕЦ» ВАТ «Черкаське хімволокно», ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренегро», ВАТ «Західенерго» ДП «Вугілля України», Північній електроенергетичній системі, Відокремленому підрозділі «Північна електроенергетична система» ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго». Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності безпосередньо вплинуло на подальше кар`єрне зростання позивача. Протягом майже 3-х років поспіль, а саме з моменту повідомлення про підозру (25 серпня 2015 року) до моменту закриття кримінального провадження (24 жовтня 2018 року), позивач, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , змушений був приїжджати до міста Харкова на численні виклики слідчого для проведення слідчих дій, вручення процесуальних документів, подавати велику кількість клопотань, скарг слідчому судді, бути присутнім на усіх судових засідання як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду, ознайомлюватися з 17 томами кримінального провадження. У зв`язку з цим, позивач змушений був витрачати грошові кошти на придбання пального. Розмір понесених витрат та підтверджених відповідними квитанціями становить 29 663,62 гривень.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2024 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Харківської обласної прокуратури, держави України в особі Державної казначейської служби про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1  суму моральної шкоди в розмірі 500000 гривень, витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 18019,05 гривень. В іншій частині позовних вимог у задоволені відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачу в рамках кримінального провадження № 12015220010000297 від 12.08.2015 року було інкриміновано тяжкий або особливо тяжкий злочин, оскільки санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачала покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна. Тобто, 38 місяців позивач був під слідством за тяжкий та особливо тяжкий злочин. На момент повідомлення про підозру позивачу було 61 рік, а на момент закриття кримінального провадження позивачу було 65 років. На момент ухвалення судом першої інстанції рішення по справі позивачу вже 70 років. Наголошує, що відповідно до висновку експерта № 11884 судово-психологічної експертизи, складеного 28.04.2023 року ОСОБА_1 внаслідок психотравмувальної ситуації, завдані душевні страждання (моральна шкода). Орієнтований (можливий) розмір грошової компенсації за завдані душевні страждання може складати 180 мінімальних заробітних плат в Україні, прийнятий на момент постановлення відповідного рішення. Отже, наявність моральної шкоди. Завданої позивачу у результаті незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури була оцінена експертом орієнтовано у 180 мінімальних заробітних плат, що станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення становить 100 х 180 = 1 278 000 грн. на думку позивача, вказаний висновок експерта є одним з основних чи не єдиних засобів доказування у даній справи. Зазначає, що призначена судом сума компенсації завданої йому моральної шкоди є несправедливою, неспівмірною та не відповідає засадам розумності та виваженості. Суд першої інстанції не обґрунтував, з яких підстав та керуючись якими доказами він вважає, що стягненню підлягає 500 000 грн. Зазначає, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який був наданий до суду разом із копією обвинувального акту стосовно ОСОБА_1 детально описані слідчі дії, які були проведені в рамках кримінального провадження, а саме зазначено дату та час їх проведення. У сукупності, надані суду квитанції та реєстр матеріалів кримінального провадження повністю доводять те, що 29 666,82 грн. – це витрати, які були понесені позивачем саме для прибуття його до місця розслідування та судового провадження.
Також з апеляційною скаргою звернулась Харківська обласна прокуратура, в якій просила змінити рішення суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши його до 269 800 грн. та зменшити суму відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалась на те, що згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Вказує, що у разі доведеності позивачем заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, розмір відшкодування підлягає розрахунку враховуючи строк перебування позивача під слідством та судом, у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, оскільки позивач перебував під слідством та судом протягом 38 місяців з 25.08.2015 по 24.10.2018 гарантований мінімальний розмір відшкодування складається із розрахунку – 7100 х 38 міс. = 269 800 грн. Зазначає, що позивач не довів та не підтвердив належними доказами негативний вплив неправомірних дій зазначених органів на його фізичний та психологічний стан, шкоду його ділової репутації, що дає можливість суду збільшити розмір гарантованого державного мінімального відшкодування моральної шкоди. Звертає увагу на те, що наведені у висновку експерта розрахунки компенсації за спричинену моральну шкоду є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей підекспертного і суб`єктивних наслідків зазначеної ситуації, таким чином ці висновки носять рекомендаційний характер. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції належним чином не обгрунтовано, яким саме чином судом здійснено розрахунок покладення судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, та відшкодовано їх у повному обсязі, оскільки позов задоволено частково, чим порушено вимоги п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. 
Крім того, з апеляційною скаргою звернулось ГУНП в Харківській області, в якій просило змінити рішення суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши його до 269 800 грн., вирішити питання щодо судових витрат за подачу апеляційної скарги.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що судом не враховано, що сам по собі факт закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінальних правопорушень стосовно позивача не призводить до безумовного та автоматичного обов`язку держави відшкодувати моральну шкоду особі, яка констатує її виключно наявністю такого факту, у розмірі, який перевищує визначений ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не наводячи при цьому у позовній заяві конкретних обгрунтовани, підтверджених доказами, доводів про те, в чому саме полягає заподіяна моральна шкода, якими діями (бездіяльністю) вона заподіяна, які моральні втрати поніс громадянин, яким чином вони призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, тощо. Наголошує, що враховуючи період перебування позивача під слідством 38 місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 269 800 (7100х38 міс.).
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, апеляційні скари Харківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Харківській області — частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно  ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Задовольняючи частково позовну заяву, суд першої інстанції вважав, що наявні правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури у розмірі 500000 гривень. Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення 29 660,62 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з прибуттям до органу досудового розслідування, прокуратури та суду під час перебування його під слідством і судом суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що наведені витрати пов`язані саме із прибуттям його до місця досудового розслідування або судового провадження.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
25.08.2015 р. в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015220010000297 від 12.08.2015 р. ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, 5 ст. 191 КК України.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 31.08.2015 р. в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 відмовлено, застосовано щодо останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням на нього на два місяці з дня винесення ухвали обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
28.01.2016 р. прокурором Харківської місцевої прокуратури № 5 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12015220010000297 від 12.08.2015 р. за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, 5 ст. 191 КК України.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.02.2016 р. обвинувальний акт за кримінальним провадженням №12015220010000297 від 12 серпня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.5 ст.191 КК України, повернуто прокурору для приведення його у відповідність вимогам закону.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.03.2017 р. обвинувальний акт за кримінальним провадженням №12015220010000297 від 12 серпня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України, повернуто прокурору для приведення його у відповідність вимогам закону.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01.2018 р. обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12015220010000297 від 12 серпня 2015 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України повернуто прокурору.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15.05.2018 р. ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01.2018 р. відносно ОСОБА_1 скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.10.2018 р. обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12015220010000297 від 12 серпня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3, 5 ст. 191 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків та виконання вимого КПК України.
24.10.2018 р. постановою прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області кримінальне провадження № 12015220010000297 від 12.08.2015 р. стосовно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, 5 ст. 191 КК України.
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 601389 від 16.03.2011 р. ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності безстроково з 01.03.2011 р.
З трудової книжки НОМЕР_1 убачається, що позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ВП «Північна електроенергетична система» ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» на посаді заступника головного інженера з протиаварійної роботи й технічного нагляду, звільнений 20.11.2017 р. в зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до висновку експерта № 11884 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, складеного 28.04.2023 р., ситуація, що досліджується за справою була для ОСОБА_1 психотравмувальною, обумовила виникнення змін у його житті та призвела до руйнування звичного стереотипу його життєдіяльності, невизначеності перед майбутнім, обмеження можливості планувати та реалізувати за власним волевиявленням значиму для нього діяльність, порушення свободи в організації свого життя, обмеження соціального функціонування та порушила можливості підтримувати значимі для нього соціальні зв`язки. ОСОБА_1 внаслідок психотравмувальної ситуації, що досліджується за справою, завдані душевні страждання (моральна шкода). Орієнтовний (можливий) розмір грошової компенсації за завдані душевні страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 може складати 180 МЗП (мінімальних заробітних плат) в Україні, прийнятій на момент винесення відповідного рішення суду.
Позивачем ОСОБА_1 надано копії чеків на придбання пального на загальну суму 29666,82 гривні за період 2015-2018 р.р.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону).
Згідно з положеннями статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно виходив з того, що в результаті перебування позивача під слідством та судом йому було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі ухвалення постанови про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінальних правопорушень.
При визначені розміру морального відшкодування суд першої інстанції врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством і судом, зокрема 3 роки 2 місяці та виходив з того, що вказана сума є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) ОСОБА_1 за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього (незаконного кримінального переслідування, застосування запобіжного заходу), внаслідок якої було порушено його нормальні життєві зв`язки та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення ділової репутації.
Визначаючи відшкодування шкоди у розмірі, що перевищує гарантований мінімум, суд першої інстанції правильно виходив із характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, тяжкості вимушених змін у його життєвих і суспільних відносинах, ступені зниження престижу та репутації.
Так, позивач, маючи загальний стаж роботи 48 років, серед яких 31 рік на керівних посадах в енергетичній сфері, був звинувачений у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, йому як службовій особі було інкриміновано зловживання своїм службовим становищем в особливо великих розмірах, що вочевидь вкрай негативно відобразилося на його престижі, репутації та суспільних стосунках, відновлення яких потребувало значних зусиль.
Водночас, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі, меншому ніж заявлено позивачем, суд першої інстанції вірно врахував, що згідно висновку судово-психологічної експертизи розмір 180 мінімальних заробітних плат є лише орієнтованим (можливим) розміром грошової компенсації за завдані душевні страждання, а отже, не беззаперечним. 
Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди 500 000 грн. є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, а заявлений позивачем у позові може призвести до його безпідставного збагачення.
Щодо вимог позивача про стягнення на його користь 29 660,62 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з прибуттям до органу досудового розслідування, прокуратури та суду під час перебування його під слідством і судом, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Відповідно до ст. 121 КПК України витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, - це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла, виплатою добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також втрачений заробіток чи витрати у зв`язку із відривом від звичайних занять.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 надано копії чеків на придбання пального на загальну суму 29666,82 гривні за період 2015-2018 р.р.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Між тим, з вказаних чеків на придбання пального не вбачається, що ці витрати були пов`язані саме із прибуттям його до місця досудового розслідування або судового провадження.
Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди. 
Разом з тим колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині суми витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.
Так, статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Питання, що стосуються витрат, пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертизи регулюються ст. 139 ЦПК України.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження позовних вимог щодо розміру моральної шкоди ОСОБА_1 надав суду висновок експерта №11884 судово-психологічної експертизи від 28.04.2023 року.
Згідно акту № 11884 вартість експертизи склала 18019, 05 грн.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, стягнувши з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1   7470,56 гривень.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374, п. 4 ст.376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення заборгованості по процентам за прострочку, а також заборгованості зі сплати штрафу скасуванню, з постановленням в цій частині нового судового рішення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Апеляційні скари Харківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Харківській області — задовольнити частково.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2024 року – змінити в частині розміру витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.
Стягнути з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1   витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 7470,56 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення виготовлено 19 серпня 2024 року.

Головуючий –                                                                Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                О.В. Маміна

                                                                       О.Ю. Тичкова