ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

27 червня 2024 року 	м.Суми	

Справа №585/2799/21 
Номер провадження 22-ц/816/759/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2023 року, ухваленого в м. Ромни у складі судді Цвєлодуб Г.О., повний текст якого складено 17 листопада 2023 року, -

                                                                в с т а н о в и в :

23 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення захопленої частини земельної ділянки, на плані обміру земельних ділянок позначено літерами А-Б, а також зобов`язати відновити межові знаки земельної ділянки кадастровий номер 5910700000:03:028:0117, що розташована в АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що заявник користується 1/2 частиною (1063 кв.м) спільної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована в АДРЕСА_1 . Відповідачка є сусідкою позивача і згідно договору дарування володіє 600 кв.м земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Всупереч вимогам законодавства та принципам добросусідства відповідачка самовільно захопила частину земельної ділянки позивача площею 70 кв.м, а тому заявник просить захистити його права шляхом звільнення частини земельної ділянки та зобов`язання відновити межові знаки.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач користується земельною ділянкою на законних підставах на підставі затвердженої судом мирової угоди, а відповідачка фактично захопила 70 кв.м земельної ділянки. Звертає увагу на те, що судовий експерт не дав відповіді щодо фактичної площі земельної ділянки позивача, а тому просить апеляційний суд призначити повторну земельно-технічну експертизу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що є власницею земельної ділянки, яка межує з ділянкою, якою користується позивач, проте права власності н неї не має. Крім того, експерт не встановив фактичну площу земельної ділянки позивача, а тому його вимоги є безпідставними, а права - не порушені.
Апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної земельно-технічної експертизи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 103 ЦПК України у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
Згідно з ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Висновок експерта № 99 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18 липня 2023 року необґрунтованим чи таким, що суперечить матеріалам справи не визнавався і не викликає сумніви в його правильності, а сама по собі неможливість встановлення експертом фактичної площі земельної ділянки, якою користується позивач і не є її власником, не є підставою для призначення повторної експертизи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 належить 2/5 житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці Роменської міської ради (т. 1 а.с. 8).
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09 червня 2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано земельна ділянка кадастровий номер 5910700000:03:028:0117, площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 9).
Згідно відповіді на звернення ОСОБА_1 до виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області про порушення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 03 серпня 2021 року та акту міжвідомчої комісії при виконавчому комітеті Роменської міської ради № 2026 від 18 вересня 2020 року вбачається, що в результаті візуального обстеження було встановлено, що межа між земельними ділянками по АДРЕСА_3 проходить по існуючій огорожі - дерев`яному паркану з вкопаними бетонними стовпами, даний паркан є застарілим, ознаки його переміщення в бік однієї з сторін були відсутніми; на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , неподалік від паркану розміщений сарай, до якого здійснено прибудову дровника, що впритул підходить до огорожі (дерев`яного паркану), у правовстановлюючому документі на нерухоме майно, виданого на ім`я ОСОБА_1 , не зазначено наявної прибудови у вигляді дровника до сараю, розміщеного біля межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 24-25).
Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2016 року у справі № 585/2914/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Роменської міської ради Сумської області, треті особи: ОСОБА_3 , КП «Роменське «Міськрайонне бюро технічної інвентаризації», Управління Держгеокадастру в Роменському районі Сумської області про визнання незаконними та скасування рішень Роменської міської ради від 12.04.07 року «Про затвердження технічної документації та уточнення площ при обмірі земельних ділянок наданих у власність та Державного акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , задоволено.
Вказаною постановою визнано протиправним та скасовано рішення Роменської міської ради Сумської області від 12 квітня 2007 року п.1.16 «Про затвердження технічної документації та уточнення площ при обмірі земельних ділянок, наданих у власність» в частині затвердження технічної документації та уточнення площ при обмірі земельних ділянок для складання державних актів на право власності на земельні ділянки: п.1.16 ОСОБА_3 по АДРЕСА_4 від площі 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства - 3/5 від площі 1169 кв.м.; скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №147013 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,1169 га та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №147012 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га виданих на підставі рішення Роменської міської ради від 12 квітня 2007 року(т. 1 а.с. 42-45).
Згідно витягу з рішення 84 сесії сьомого скликання Роменської міської ради Сумської області від 25 листопада 2020 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з уточненням площ при обмірі земельних ділянок та передано у власність ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,0743 га (кадастровий номер 5910700000:03:028:0138) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1 а.с. 46-47).
Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_2 згідно з актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 25 вересня 2019 року (т. 1 а.с. 48-49).
З висновку експерта № 99 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18 липня 2023 року вбачається, що проведеним дослідженням, в межах наданих матеріалів, встановлено, що відповісти на питання: «встановити фактичну площу належної ОСОБА_5 ,м, земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 » не видається за можливе, оскільки на дослідження не надані та в матеріалах справи відсутні дані про всю межу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а саме з південного боку земельної ділянки. Відповісти на питання: «Визначити відповідність меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , правовстановлюючим документам?» не видається за можливе, оскільки на дослідження не надані дані про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5910700000030280117; розташування меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають даним Державного земельного кадастру. 
Також експертом встановлено, що відповідно до даних інвентаризаційної справи № 1023 та результатів натурного обстеження, відстань між будинком та межею (парканом), станом на дату проведення обстеження не відповідає відстані між будинком та межею (парканом), станом на 1945 р., 1963 р. Відстань збільшилася на 0,33 м - 0,49 м (станом на 1945 р.) та на 0,13 м (станом на 1963 р.). Проведеним дослідженням встановлено, що в районі південно-східного кута земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 5910700000030280138, фактична межа (по паркану) перетинає межу, визначену Державним земельним кадастром, на 0,33 м (площа перетину 0,0001 га), що не відповідає вимогам ст. 79 Земельного кодексу України та п. 19 «Порядку проведення інвентаризації земель». Відповідно до даних Державного земельного кадастру, відстань між земельними ділянками з кадастровими номерами 5910700000030280117 та 5910700000030280138 становить: 1,05 м - 0,98 м. Фактичні межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5910700000030280117, визначені парканом, перетинають північну межу, відповідно до даних Державного земельного кадастру. Розмір перетину становить: 1,05 м - 1,00 м - 0,96 м - 0,93 м - 1,02 м - 1,00 м - 1,00 м - 0,66 м -0,00 м (площа перетину 0,0036 га), що не відповідає вимогам ст. 79 Земельного кодексу УКРАЇНИ та п. 19 «Порядку проведення інвентаризації земель» (т. 2 а.с. 38-52).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив  з того, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачкою щодо межі між земельними ділянками сторін, зокрема не доведено створення відповідачкою перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
У ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до положень ч. 1-5 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Згідно ч. 1-3 ст. 106 ЗК України спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.
Матеріалами справи підтверджується, що у позивача перебуває у його фактичному користуванні частина земельної ділянки (1/2) по АДРЕСА_1 , призначена для обслуговування належної на праві власності частини нерухомого майна. Уцілому земельна ділянка по АДРЕСА_1 має площу 0,1000 га, кадастровий номер 5910700000:03:028:0117, та двох співвласників: ОСОБА_3 - 3/5 частки та Роменська міська рада - 2/5 частки. Тобто земельна ділянка сформована як цілісна ділянка, не поділена, а має двох співвласників. Відтак, право власності ОСОБА_1 на 2/5 частину земельної ділянки не оформлене, відповідні доводи позовної заяви про належність заявнику 2/5 частини ділянки є безпідставними, оскільки частина ділянки перебуває у власності територіальної громади і у встановленому законом порядку частина земельної ділянки, якою користується позивач, йому не виділялась, на місцевості не визначалась та не є сформованою.
Власник 2/5 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , тобто Роменська міська рада, окремих вимог до ОСОБА_2 не заявляла, до позову ОСОБА_1 не приєднувалась.
Натомість, відповідачка є власницею суміжної земельної ділянки, розташування якої на місцевості визначене межовими знаками, тобто земельна ділянка сформована, має визначені межі.
Позивачем не доведено, що використання оформленої відповідачкою у власність земельної ділянки порушує права позивача на використання частини земельної ділянки для обслуговування належного йому будинку.
Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підтвердження підстав позову заявник не надав суду жодних доказів, якими б підтверджувалось порушення відповідачкою його прав. Наявними у матеріалах справи письмовими доказами не підтверджено, що відповідачка неправомірно зайняла чи використовувала частину земельної ділянки, якою користується позивач, відсутні докази де саме проходить межа суміжних земельних ділянок позивача та відповідача для визначення того, що саме 70 кв.м земельної ділянки зайняла відповідачка.
З наявних у справі доказів та графічних матеріалів суд апеляційної інстанції вбачає лише фактичне розташування суміжних земельних ділянок через розташування на них нерухомого майна та фактично позбавлений можливості встановити місце розташування меж земельної ділянки, якою користується позивач, оскільки відповідною частиною ділянки він не володіє, тобто частина ділянки не виділена в натурі, не сформована та не визначена на місцевості. Відповідно, судовий експерт не зміг визначити фактичне розташування на місцевості частини земельної ділянки, яка не сформована.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду що права позивача відповідачкою не порушені. Висновки місцевого суду послідовно викладені в мотивувальній частині судового рішення і додаткової аргументації не потребують.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, підстав для зміни чи скасування якого за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов