ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року 

Справа № 705/1614/24		
Провадження № 22-ц/821/1182/24		
Категорія: на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря - Ярошенка Б. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача: Служба у справах дітей Бабанської селищної ради, про стягнення моральної та матеріальної шкоди, яка завдана малолітньою особою вчиненим суспільно-небезпечним діянням, у складі судді Піньковського Р. В., 

в с т а н о в и в :

В березні 2024 року представник  ОСОБА_1 – адвокат Кушнеренко Т. В. звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із вищевказаною позовною заявою. 
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст.175 та ч. 5 ст.177 ЦПК України, а саме не сплачений судовий збір.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2024 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погодившись із зазначеною ухвалою, представник  ОСОБА_1 – адвокат Кушнеренко Т. В. подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні. Просила скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви з підстав несплати судового збору. Вказує, що судом не враховано, що позивач звернувся виключно в інтересах та з метою захисту прав малолітньої дитини, яка потерпіла від протиправних дій насильницького характеру.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд доходе до наступних висновків.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Таким вимогам ухвала суду не відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача: Служба у справах дітей Бабанської селищної ради, про стягнення моральної та матеріальної шкоди, яка завдана малолітньою особою вчиненим суспільно-небезпечним діянням.
Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 , після відкриття 18.03.2024 провадження у справі, суд першої інстанції встановив, що при зверненні представником позивача до суду не сплачено судовий збір. Проте в позовній заяві в обґрунтування звільнення від сплати судового збору за вимогами про стягнення моральної та матеріальної шкоди, позивач посилається на звільнення від сплати судового збору, оскільки її позов стосується відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання представника позивача на наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки в даному випадку предметом позову є стягнення не тільки матеріальної, а й моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Тому, суд першої інстанції не знайшов підстав для звільнення позивача від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди та дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху з наданням позивачу часу для сплати судового збору в розмірі 2000 гривень.
20.05.2024 представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Кушнеренко Т. В. подано клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», яке обґрунтовано тим, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи те, що  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про захист прав малолітньої особи, яка потерпіла від протиправних дій насильницького характеру, просила вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2024 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву, суд вказав, що позивачем у визначений судом строк не усунуті недоліки позовної заяви, зокрема не сплачено судовий збір. 
При цьому в мотивувальній частині ухвали суд зазначив про надходження клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кушнеренко Т. В. про звільнення від сплати судового збору, його зміст та про те, що суд, вивчивши клопотання, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.
Однак, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду.   
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із вимогою щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди, яка завдана малолітньою особою вчиненим суспільно-небезпечним діянням, яке завдане малолітній особі. Водночас представником позивача, після залишення позовної заяви без руху з підстав несплати судового збору, подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, з посиланням на ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та на те, що позивач звернулася до суду з позовом про захист прав малолітньої особи, яка потерпілі від протиправних дій насильницького характеру. 
Порядок сплати та розміри ставок збору встановлено Законом України «Про судовий збір».
Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
У відповідності до ст. 2 приведеного Закону платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Розміри ставок судового збору визначені у статті 4 цього Закону. 
Відповідно до п. 2 пп. ґ), ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: позивач є особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
З наведених норм права вбачається, що за подання до суду позовної заяви позивач повинен сплатити судовий збір. Проте суд за клопотанням такого позивача може звільнити його від сплати судового збору в разі, якщо позивач є особа, яка діє в інтересах малолітніх осіб.
Згідно зі ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.
Частиною 2 ст. 258 ЦПК України визначено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Отже, у випадку відмови в задоволенні клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору суд постановляє ухвалу, яку у відповідності до вимог ст. 272 ЦПК України направляє позивачу (представнику позивача).
Отримавши її, позивач повинен виконати ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху, а саме подати суду докази сплати судового збору. У випадку якщо позивач не встигає цього зробити до закінчення строку, наданого судом або встановленого законом на усунення недоліків, він може звернутись до суду із заявою, відповідно, про продовження або поновлення зазначеного строку.
Для цього перед постановленням ухвали про повернення позовної заяви з підстави неусунення позивачем її недоліків суд має переконатись, що позивач отримав ухвалу про відмову в задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору та має розумний строк для сплати судового збору і подання заяви про продовження або поновлення строку на усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору.
У цій справі представник  ОСОБА_1 – адвокат Кушнеренко Т. В. 12.03.2024 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із вищевказаною позовною заявою. До позовної заяви не додала доказів сплати судового збору, зазначивши, що позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки її позов стосується відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Ухвалою суду від 18.03.2024 було відкрито провадження у даній цивільній справі.
Ухвалою суду від 10 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та наданий їй строк на усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали. Ухвалу представник позивача – адвокат Кушнеренко Т. В. отримала 14 травня 2024 року.
20 травня 2024 року представник  ОСОБА_1 – адвокат Кушнеренко Т. В. подала клопотання про звільнення її від сплати судового збору на підставі ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», яке обґрунтовано тим, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи те, що  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про захист прав малолітньої особи, яка потерпіла від протиправних дій насильницького характеру, просила вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2024 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.
З наведеного вбачається, що суд першої інстанції, зазначивши в мотивувальній частині про подачу представником позивача клопотання про звільнення від сплати судового збору, у резолютивній частині висновки щодо його розгляду не зазначив та постановив ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви. Внаслідок цього позивач та її представник були позбавлені можливості дізнатись про те, що позивачу відмовили у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору, та відповідно позивач, за можливості, не змогла сплатити судовий збір і усунути недоліки позовної заяви.
Аналогічний правовий висновок застосований у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №№ 910/10939/22 (Провадження № 12-53гс23).
Слід зауважити, що суд першої інстанції отримав клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору 20 травня 2024 року, а ухвалу про залишення без розгляду постановив 27 травня 2024 року.
Разом із цим колегія суддів зауважує, що як вбачається з матеріалів справи метою звернення до суду з даним позовом є захист прав малолітньої дитини, передбачених нормами Сімейного Кодексу України, і обов`язок по реалізації гарантованих державою прав яких покладено на батьків дитини.
Однак судом першої інстанції вказані обставини не були враховані.
Колегія суддів, звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивач діє виключно в інтересах малолітньої дитини та з метою захисту її прав.
Захист прав та інтересів дитини є одним із найважливіших завдань держави, адже ставлення до дітей, їхніх прав і свобод, повага до їхньої людської гідності як найточніше відображають рівень гуманності й цивілізованості суспільства. Діти є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний і фізичний розвиток, потребують спеціального постійного догляду і захисту. Необхідність захисту прав дитини виникає у будь-якому випадку, коли відбувається порушення її прав незалежно від того, чи усвідомлює це сам потерпілий (дитина). Під захистом прав дитини розуміється відновлення порушеного права, створення умов, які компенсують втрату прав, усунення перешкод на шляху здійснення права та інтересів.
Відтак, чи не найважливішу роль у можливості здійснення захисту прав дітей відіграє наявність в особи, яка представлятиме їхні інтереси, можливості отримання безперешкодного доступу до правосуддя.
За таких обставин, повертаючи позовну заяву з причин не сплати судового збору, суд першої інстанції не врахував наведені вище положення законодавства та залишив їх поза увагою з формальних міркувань. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Отже, надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавило позивача права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, рішення «Мірагаль Ecкoлaнo та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року, рішення у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (Заява № 24003/07)).
Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни – задоволити.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2024 року – скасувати, та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков