ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 752/22221/16-ц
провадження № 61-17327св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
заявник - Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,
суб'єкт оскарження - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихін Сергій Володимирович,
заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року в складі колегії суддів: Білич І. М., Шебуєвої В. А.,  Слюсар Т. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги
У червні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду зі скаргою, в якій просило визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. (далі - головний державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС МЮ України Мурихін С. В.) в частині невиконання вимог заяви АТ КБ «ПриватБанк» про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_1; зобов'язати головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮ України Мурихіна С. В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1
Скарга мотивована тим, що на виконанні у ВПВР Департаменту ДВС МЮ України перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо виконання виконавчого листа № 752/22221/16-ц, виданого 25 січня 2019 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 25 386,41 грн. 07 квітня 2020 року банк виконав рішення суду у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № K0407R87UI, № 9804, № 9805, № 9802, № 9803, та 05 травня 2022 року звернувся до виконавчої служби із заявою про закриття виконавчого провадження на підставі частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, станом на теперішній час виконавче провадження не закінчено, відповіді на заяву не надано.
Короткий змістсудових рішень у справі 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року скаргу задоволено.
Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮ України Мурихіна С. В. в частині невиконання вимог заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Зобов`язано головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮ України Мурихіна С. В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Суд першої інстанції виходив з того, що 07 квітня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» виконано рішення суду у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № K0407R87UI, № 9804, № 9805, № 9802, № 9803, однак виконавче провадження не закінчено, що є порушенням прав боржника.
Постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні скарги. Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що в резолютивній частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року, яким стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму боргу за депозитним договором № SAMDNWFD0070013215600 від 09 листопада 2013 року в розмірі 25 386,41 грн відсутня вказівка на те, що сума доходу підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. 
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У листопаді 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року та залишити в силі ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року.
На обґрунтування касаційної скарги зазначало, що відсутність вказівки в резолютивній частині рішення про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, не є підставою для невиконання функцій податкового агента у випадках та в порядку, передбачених законодавством. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Голосіївського районного суду м. Києва.
26 лютого 2024 року справа № 752/22221/16-ц надійшла до Верховного Суду.
АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п'ятої статті 403 ЦПК України. Клопотання мотивоване суперечливістю висновків суду щодо необхідності банку-боржнику у виконавчому провадженні виконувати функції податкового агента, покладені на нього вимогами Податкового кодексу України.
Підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду передбачені статтею 403 ЦПК України.
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).
Клопотання учасника справи про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду повинно бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для передачі, визначені статтею 403 ЦПК України.
Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає, оскільки заявник не довів існування виключної правової проблеми при вирішення цього спору.
Позиція Верховного Суду
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму боргу за депозитним договором № SAMDNWFD0070013215600 від 09 листопада 2013 року в розмірі 25 386,41 грн, з яких: сума вкладу в розмірі 15 420,00 грн, відсотки за період з 10 квітня 2014 року по 09 серпня 2015 року в розмірі 877,45 грн, інфляційні збитки за період з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2015 року в розмірі 9 088,96 грн. 
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму боргу за депозитним договором № SAMDNWFD0070013215800 від 09 листопада 2013 року в розмірі 4 314,97 доларів США, з яких: сума вкладу в розмірі 4 000,00 доларів США, відсотки за період з 10 листопада 2013 року по 09 серпня 2015 року в розмірі 314,97 доларів США.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 388,70 грн. 
На виконання вказаного рішення 25 січня 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» отримав два виконавчих листи.
Постановою державного виконавця від 26 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 752/22221/16-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва 25 січня 2019 року, про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму боргу за депозитним договором № SAMDNWFD0070013215600 від 09 листопада 2013 року в розмірі 25 386,41 грн. 
На виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 здійснено перерахування коштів:
23 442,97 грн - виплати на користь ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням № К0407R87UI від 07 квітня 2020 року;
157,94 грн - утримано податок на доходи фізичних осіб із доходу у вигляді процентів за  ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 9802 від 07 квітня 2020 року;
13,16 грн - утримання військового збору із доходу у вигляді процентів, що підтверджується платіжним дорученням № 9803 від 07 квітня 2020 року;
1 636,01 грн - утримано податок на доходи фізичних осіб із доходу у вигляді додаткового блага, що підтверджується платіжним дорученням № 9804 від 07 квітня 2020 року;
136 грн. 33 коп. - утримання військового збору із доходу у вигляді додаткового блага, що підтверджується платіжним дорученням № 9805 від 07 квітня 2020 року.
05 травня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Звертаючись до суду зі скаргою, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що банк добровільно виконав рішення суду, як податковий агент здійснив сплату передбачених законом податків, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, відтак у державного виконавця наявні підстави для закриття виконавчого провадження. Відсутність у резолютивній частині рішення вказівки про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, не є підставою для невиконання банком функцій податкового агента у випадках та й порядку, встановлених законодавством.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження 
і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Апеляційний суд встановив та це підтверджено матеріалами справи, що боржник перерахував стягувачу визначену рішенням суду суму боргу за депозитним договором № SAMDNWFD0070013215600 від 09 листопада 2013 року з утриманням із цих сум податку на доходи та військового збору.
Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.
Згідно з підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку є податкові агенти.
Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 165.1.29 пункту 165.1 статті 165 ПК України не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу основна сума депозиту (вкладу), внесеного платником податку до банку чи небанківської фінансової установи, яка повертається йому, сума, яка отримується платником податку внаслідок продажу права вимоги на депозит, а також основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.
Таким чином, податковий агент не відраховує податки і обов`язкові платежі з основної суми депозиту (вкладу) на виконання судового рішення про стягнення таких коштів, а тому зазначена в резолютивній частині сума депозиту підлягає сплаті стягувачу у виконавчому провадженні саме у вказаному розмірі.
Положення ПК України визначають поняття «пасивні доходи», яке означає, зокрема, такі доходи, як проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, а також встановлюють ставки податку на пасивні доходи до бази оподаткування.
Згідно з підпунктом 164.2.8 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального оподатковуваного доходу платника податку включаються пасивні доходи особи.
У підпункті 14.1.268 пункту 14.1 статті 14 ПК України наведено перелік визначених законодавцем видів пасивного доходу. Одним із видів такого доходу є, зокрема, проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, на вклад (депозит) у кредитних спілках, інші проценти (у тому числі дисконтні доходи).
Визначення терміну «проценти» міститься у підпункті 14.1.206 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна. До процентів включається, зокрема, платіж за використання коштів, залучених у депозит.
Ураховуючи положення підпунктів 170.4.1 і 170.4.2 пункту 170.4 статті 170 ПК України та Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій та операцій з ощадними сертифікатами банку, затверджене постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, банк або інша фінансова установа виступає у ролі податкового агента і автоматично здійснює нарахування та стягнення процентів за депозитом.
Отже, законом визначено імперативний порядок сплати податків та інших обов`язкових платежів на проценти за депозитним вкладом. Саме податковий агент здійснює нарахування та сплату цих платежів і є відповідальною за ці дії особою.
Разом з тим, тлумачення статті 265 ЦПК України дає підстави для висновку, що її положення не містять імперативної вказівки щодо додаткової деталізації суми, яка на підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із вказівкою про утримання податків та інших обов`язкових платежів.
З урахуванням змісту статті 19 Конституції України, виконавець при виконанні судового рішення має діяти лише в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі дотримуватися імперативних норм про компетенцію (права та обов`язки).
Перерахування стягувачу суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення та свідчить про порушення принципу належного виконання в частині належного предмету виконання.
Аналогічного висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22).
Встановлено, що фактичного повного виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 не відбулося, оскільки перерахована боржником на користь ОСОБА_1 сума боргу за депозитним договором не відповідає тій сумі, яка визначена у рішенні суду, яке набрало законної сили.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги АТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко