ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 серпня 2024 року           справа №200/2950/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Гур`єва Владислава Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року у справі № 200/2950/24 (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

                                                  ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати неправомірною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради;
- зобов`язати Краматорську міську раду та Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради внести зміни до реєстрового запису № 12550-П від 03.11.1993 реєстрової книги КП “БТІ”, вилучивши запис про право власності на частину квартири АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_2 .
В обгрунтування позову зазначила, що нею було отримано свідоцтво про право власності на житло згідно розпорядження виконавчого комітету Краматорської міської ради № 841/4 від 28.10.1993.
Вказаним розпорядженням квартира АДРЕСА_1 була приватизована в рівних долях ОСОБА_1 та членом її сім`ї ОСОБА_3 .
Зазначене свідоцтво про право власності 03.11.1993 було зареєстровано в КП БТІ Краматорської міської ради, про що в реєстрову книгу внесено запис під № 12550- П.
29.12.2023 ОСОБА_1 отримала в Управлінні реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради довідку № 19903 щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 згідно якої станом на 31.12.2012 право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано у КП БТІ в рівних долях за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Отже, інформація, що міститься в реєстраційній книзі не відповідає інформації, що міститься в документах, на підставі яких було проведено реєстрацію права власності в КП БТІ м. Краматорська – в свідоцтві про право власності на житло позивача. Позивач звернулася до відповідача з заявою про внесення змін в реєстрову книгу, в реєстраційний номер, видаливши відмітку про наявність права власності на частку квартири ОСОБА_2 .
Відповідач відмовив у здійсненні таких дій, посилаючись, що в функції Управління входить тільки видача інформації з реєстраційних книг, переданих від КП «БТІ» щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013.
Така бездіяльність відповідача є протиправною.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України (позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).
Не погодившись з судовим рішенням представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Відповідно до позовних вимог між позивачем та відповідачем виник публічно-правовий спір, оскільки такі вимоги стосуються бездіяльності відповідача в частині виконання покладених на нього функцій, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, не стосується майнових прав, тому справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право власності на житло згідно розпорядження виконавчого комітету Краматорської міської ради № 841/4 від 28.10.1993 року, за яким квартира АДРЕСА_1 була приватизована в рівних долях ОСОБА_1 та членом її сім`ї ОСОБА_3 .
Свідоцтво про право власності 03.11.1993 було зареєстровано в КП БТІ Краматорської міської ради, про що в реєстрову книгу внесено запис № 12550- П.
29.12.2023 ОСОБА_1 отримала в Управлінні реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради довідку № 19903 щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, згідно якої станом на 31.12.2012 право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано у КП БТІ в рівних долях за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Позивач звернулася до відповідача з заявою про внесення змін в реєстрову книгу, в реєстраційний номер, видаливши відмітку про наявність права власності на частку квартири ОСОБА_2 , оскільки інформація, що міститься в реєстраційній книзі не відповідає інформації, що міститься в документах, на підставі яких було проведено реєстрацію права власності в КП БТІ м. Краматорська – в свідоцтві про право власності на житло позивача. 
Відповідач відмовив у здійсненні таких дій, посилаючись, що в функції Управління входить тільки видача інформації з реєстраційних книг, переданих від КП «БТІ» щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходив з того, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру, не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, а має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Оцінка суду.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин та характер спірних правовідносин (предмет спору). Також таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
На підставі пунктів 2, 7, 9 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; 
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; 
відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Таким чином, спір, в якому одна зі сторін є суб`єктом владних повноважень, не обов`язково є публічно-правовим спором.
Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, так як визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору і спір має стосуватись саме відносин, які виникли у зв`язку із виконанням суб`єктом владних повноважень владно-управлінських функцій.
Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Зазначені правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 815/6832/16.
Як свідчать матеріали справи, вимога позивача про виключення відомостей з реєстрового запису № 12550-П від 03.11.1993 реєстрової книги КП “БТІ”, а саме запису про право власності на частину квартири АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_2 спрямована насамперед проти Сокола І.В., який за цим реєстраційним записом значиться власником вказаного нерухомого майна (квартири).
Таким чином, позовні вимоги у цій справі є похідними від вимог цивільно-правового характеру щодо оскарження права власності ОСОБА_2 на частину квартири АДРЕСА_1 .
Сутнісно вимоги про вилучення в судовому порядку реєстраційного запису про право власності на нерухоме майно тісно пов`язані з цим майном, і якщо виникає цивільний спір про визнання недійсним правочину, на підставі якого відбулося привласнення і державна реєстрація права власності на це майно, то в такому спорі вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, навіть і тоді, коли вони не були пред`явлені разом з основними вимогами про захист права власності, є (можуть бути) його складовою частиною, оскільки для повного відновлення права володіння та розпорядження квартирою необхідно припинити (скасувати) державну реєстрацію права власності за іншою особою та перереєструвати це право за особою, яка за рішенням суду відновила право власності на нерухоме майно.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України за правилами цивільного судочинства розглядаються також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, коли цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
З огляду на вищевикладене спір у цій справі не має публічно-правового характеру, не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, а має вирішуватися в порядку цивільного судочинства. 
На підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 не мають публічно-правового характеру, мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства та не можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гур`єва Владислава Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року у справі № 200/2950/24 – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року у справі № 200/2950/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 05 серпня 2024 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 05 серпня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                          А.В. Гайдар

                                                                                                          І.В. Геращенко