Справа № 462/9879/23                                        Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/900/24                                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       16 липня 2024 року                                                м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року, у справі за позовом акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2023 року акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі – АТ «ОТП Банк») звернулося в суд з вказаним позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 суму загальної заборгованості у розмірі 138 112 грн 81 коп., що складається із: заборгованості за заявою-анкетою № 0307/980/021487252/1 від 06 серпня 2018 року станом на 01 грудня 2023 року у розмірі 56 791 грн 59 коп., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 21 155 грн 96 коп.; заборгованості за відсотками – 2 660 грн 33 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту – 18 344 грн 04 коп.; заборгованості за простроченими відсотками – 14 631 грн 26 коп.; та заборгованості за договором кредитної лінії № 2039156910 від 16 серпня 2022 року станом на 05 липня 2023 року у розмірі 81 321 грн 22 коп., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 80 031 грн 50 коп.; заборгованості за відсотками – 1 289 грн 72 коп., а всього 138 112 грн 81 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, що є предметом позовних вимог.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року позов акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за заявою-анкетою № 0307/980/021487252/1 від 06 серпня 2018 року станом на 01 грудня 2023 року у розмірі 56 791 грн 59 коп., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 21 155 грн 96 коп.; заборгованості за відсотками – 2 660 грн 33 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту – 18 344 грн 04 коп.; заборгованості за простроченими відсотками – 14 631 грн 26 коп.; та заборгованість за договором кредитної лінії № 2039156910 від 16 серпня 2022 року станом на 05 липня 2023 року у розмірі 81 321 грн 22 коп., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 80 031 грн 50 коп.; заборгованості за відсотками – 1 289 грн 72 коп., а всього 138 112 грн 81 коп.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ОТП Банк» понесені судові витрати у розмірі 2 684 грн 00 коп.
Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши в березні 2024 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , в якій просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково в сумі 14 152 грн 82 коп., а в задоволенні решти вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки підписана відповідачем заява-анкета про надання банківських послуг від 06 серпня 2018 року не містить усіх істотних умов притаманних кредитному договору, зокрема, розмір кредиту, строк його повернення, тип процентної ставки, такий не може вважатися укладеним між сторонами, адже його сторони не досягли згоди з таких істотних умов. До позовної заяви не долучено копії інформаційного листка та тарифів тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які вказані в заяві-анкеті. Також в матеріалах справи відсутній договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, правила користування картою, які складають невід`ємну частину заяви-анкети. Таким чином, судом першої інстанції при вирішенні справи взято до уваги документи, які відсутні в матеріалах справи. Процента ставка, яка зазначена в заяві-анкеті, є фіксованою, проте всупереч вимогам частини третьої статті 1056-1 ЦК України позивачем зазначено, що такий розмір встановлений лише на дату укладення заяви-анкети, а подальше нарахування процентів здійснюватиметься на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та інформаційним листом, які є невід`ємною частиною та додатком до договору, проте такі в матеріалах справи відсутні. Відтак, підстави стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування коштами на підставі заяви-анкети відсутні. Зважаючи на те, що відповідач повернув позивачу грошові кошти, які фактично були ним отримані в позику в розмірі 453 629 грн 01 коп., тоді як сума використаних ним кредитних коштів становить 467 781 грн 83 коп., до стягнення підлягає різниця між цим сума, в розмірі 14 152 грн 82 коп. Оскільки позивачем не надано доказів як укладення між сторонами кредитного договору 16 серпня 2022 року, так і отримання відповідачем за цим договором будь-яких коштів, позовні вимоги по цьому договору місцевим судом задоволено безпідставно. Розрахунок заборгованості за кредитним договором не є документом, що підтверджує факт надання кредитних коштів позичальнику, а довідка банку не є доказом укладення кредитного договору в електронній формі.
В квітні 2024 від АТ «ОТП Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_3 , в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що на підставі заяви-анкети, підписаної відповідачем 1 серпня 2028 року, між сторонами було укладено як кредитний договір, так і договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих). Звертає увагу, що у заяві-анкеті не зазначається розмір кредиту, оскільки такий надається у вигляді встановлення відновлювальної кредитної лінії. Щодо строку повернення кредиту, такий регулюється договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та правилами користування карткою. Вказує, що відповідач отримав та користувався платіжною карткою, яка була перевидана, з строком дії до 31 серпня 2024 року. Щодо процентної ставки додатково зазначає, що така є фіксованою, визначеною в заяві-анкеті і є незмінною протягом усього строку дії договору. Відтак, сторони погодили усі істотні умови укладеного між ними договору. Вказує і на те, що між сторонами було укладено і договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (публічний), а відповідачу було відомо про правила користування отриманою карткою. З огляду на мету отримання кредиту згідно договору від 16 серпня 2022 року, а саме на рефінансування (погашення заборгованості позичальника (відповідача) перед АТ «ОТП Банк» за кредитним договором № 2038956636 від 09 лютого 2022 року) та виконання цього обв`язку банком, що підтверджується копією меморіального ордера № 23116939 від 16 серпня 2022 року, доводи апеляційної скарг як про його неукладеність, так і про невиконання банком обв`язку видати позивальнику кредитні кошти, є безпідставними. У цьому зв`язку звертає увагу, що відповідачем на погашення кредиту за цим договором внесено кошти в розмірі 17 962 грн 00 коп. Надані позивачем на підтвердження укладення цього договору в електронній формі докази є належними та допустимими, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 06 серпня 2021 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було підписано заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 0307/980/021487252/1, на підставі якої банк відкрив клієнту поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб, зокрема електронну картку MC Gold, валюта UAN, яка була перевидана. Дата закінчення терміну дії картки 31 серпня 2024 року.
Заява-анкета є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток (особистих), правил користування карткою, інформаційного листка, тарифів банку/тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку. Шляхом підписання цієї заяви-анкети клієнт підтверджує, що, зокрема, з договором про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток (особистих), правилами користування карткою, інформаційним листком, тарифами банку/тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений і згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; отримав свій примірник заяви-анкети, інформаційний листок (у разі оформлення кредиту) та іншу документацію, на розсуд банку, яка необхідна клієнту для користування банківськими послугами.
За користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до договору. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становив 5 % в місяць. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становив 0,01 % річних. Всі інші умови кредитування (зобов`язання по кредитній лінії) визначено у інформаційному листку. 
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором від 06 серпня 2018 року станом на 01 грудня 2023 року становить 56 791 грн 59 коп., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 21 155 грн 96 коп.; заборгованості за відсотками – 2 660 грн 33 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту – 18 344 грн 04 коп.; заборгованості за простроченими відсотками – 14 631 грн 26 коп.;
Також судом встановлено, що 16 серпня 2022 року між сторонами укладено кредитний договір № 2039156910, який підписаний простим електронним підписом відповідача, що підтверджується довідкою позивача від 04 грудня 2023 року.
Згідно з цим договором позивача надав відповідачу кредиту у розмірі 85 500 грн 00 коп. на рефінансування (погашення заборгованості позичальника перед кредитором першої черги (АТ «ОТП Банк) за кредитним договором першої черги (кредитний договір № 2038956636) від 09 лютого 2022 року, з датою остаточного повернення – 16 січня 2029 року. Протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка у розмірі 20,00 % річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів.
Як убачається з паспорта споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) від 16 серпня 2022 року, споживачу надано інформацію щодо основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та іншу інформацію щодо кредиту.
Внаслідок неналежного виконання позичальником свої зобов`язань за кредитним договором, станом на 05 липня 2023 року утворилась заборгованість на загальну суму 81 321 грн 22 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 80 031 грн 50 коп.; заборгованість за відсотками – 1 289 грн коп.
Щодо заяви-анкети від 06 серпня 2021 року № 0307/980/021487252/1.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з приписами частини третьої статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування», згідно з пунктом 2 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» якого дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, та який, з огляду на дату укладення договору (06 серпня 2018 року) між сторонами врегульовує спірні відносини сторін у справі.
Пунктом 11 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що споживчий кредит (кредит), це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього (абзац перший частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20)).
Також, виходячи з норм Закону України «Про споживче кредитування» не виключається можливість укладення договору про споживчий кредит шляхом приєднання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що: «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
У справі, яка переглядається, АТ «ОТП Банк» ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді заяви-анкети про надання банківських послуг, і складовими такої заборгованості є: заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за відсотками; заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованість за простроченими відсотками.
Встановивши, що:
- 06 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписав заяву-анкету про надання банківських послуг, яка є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та правил користування карткою, інформаційного листа, тарифів банку/тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку;
- шляхом підписання заяви-анкети ОСОБА_1 підтвердив, що: 1) банк надав клієнту в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, передбачену законодавством, що захищає права споживачів; 2) клієнта перед укладенням договору ознайомлено з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій банку з метою прийняття обґрунтованого рішення, щодо укладення договору та отримання кредиту на сприятливих для клієнта умовах; 3) з договором про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток (особистих), правилами користування карткою, інформаційним листком, тарифами банку/тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений і згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; 4) отримав свій примірник заяви-анкети, інформаційний листок (у разі оформлення кредиту) та іншу документацію, на розсуд банку, яка необхідна клієнту для користування банківськими послугами;
- починаючи з дати підписання анкети від 06 серпня 2018 року банк видав відповідачу дві банківські картки, остання зі строком дії до 31 серпня 2024 року;
- відповідачем протягом періоду з 06 серпня 2018 року (дата підписання анкети-заяви) по 01 грудня 2023 року (дата, станом на яку визначено розмір заборгованості банком) активно користувався кредитними коштами в межах визначених йому кредитних лімітів, з якими, а також з їх зміною, погоджувався, адже ним здійснено як витрати, так і поповнення коштів, тобто часткове погашення кредиту;
колегія суддів вважає доведеним факт наявності між сторонами кредитних правовідносин, які не спростовані відповідачем, а визнаються ним, зокрема в апеляційній скарзі (проте заперечується сума заборгованості), адже сторони досягли згоди з таких істотних умов договору як розмір кредиту та строк користування кредитом, виконали вимоги щодо письмової форми договору, незважаючи на те, що паспорт споживчого кредиту, інформаційний лист та тарифи банку/тарифний пакет приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку не є невід`ємними частинами такого договору, а відтак констатує про наявний обов`язок позичальника (відповідача) повернути кредитору (позивачу) отриману, проте не повністю повернуту суму позики по тілу та по простроченому тілу кредиту, у заявленому розмірі, який відповідачем також не спростований.
Отже доводи апеляційної скарги щодо неукладеності цього кредитного договору колегією суддів відхиляються як необґрунтовані.
У договорі про споживчий кредит, зокрема, зазначається процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів (пункт 8 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Частинами першою, другою, третьою та сьомою статті 1056-1 ЦК України визначено,  що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17 (провадження № 61-684св18) вказано, що: «У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 03 лютого 2010 року сторони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору в розмірі 2,5 % на місяць з розрахунком 360 днів в році. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності штрафів за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
У правовідносинах, які склалися у справі, яка переглядається, в укладеному між сторонами договорі від 06 серпня 2018 року визначені розмір процентної ставки, а також розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду, які є аналогічними до визначених тарифним комітетом, на момент укладення договору, тарифів на операції з платіжними кредитними картками.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що за умови того, що в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, що свідчить про прийняття ним викладених в ній умов, міститься пряма вказівка на розмір процентної ставки, яка за обставинами цієї справи є саме фіксованою, а не змінюваною, нараховані позивачем проценти у визначеному укладеним між сторонами договором розмірі (виходячи зі ставок, визначених в заяві-анкеті) та порядку підлягають стягненню з відповідача на користь АТ «ОТП Банк». Дані обставини відповідачем не спростовані, свого розрахунку процентів за договором ним до суду не подано.
Отже, не заслуговують на увагу доводи скарги про те, що договором визначено змінювану процентну ставку.
Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє аргумент скарги щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача лише різниці між фактично отриманими (використаними) ним у позику грошовими коштами, та повернутими ним банку коштами, адже така різниця безпідставно обрахована, виходячи з незаконного нарахуванням банком процентів за позикою, що спростовано судом апеляційної інстанції раніше в мотивувальній частині цієї постанови.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильно проведеного розрахунку спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, розрахунком заборгованості та звітом-рахунком за спірний період, котрі колегія суддів вважає належними та допустимими.
Відсутність в матеріалах справи копії інформаційного листка та тарифів тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які вказані в заяві-анкеті, а також договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, правила користування картою, які складають невід`ємну частину заяви-анкети, на що посилається ОСОБА_1 у поданій ним апеляційній скарзі, не спростовує вірних висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, адже позивач не обґрунтовував цими доказами пред`явлений ним позов.
Встановивши, що відповідач не в повному обсязі виконав зобов`язання щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та нарахованих процентів, суд першої інстанції зробив вірний висновок про задоволення цих позовних вимог.
Щодо кредитного договору № 2039156910 від 16 серпня 2022 року.
Відповідно до частини третьої статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно зі частиною першою статті 13 Закону № 1734-VIII (в редакції, діючій на час укладення договору) договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Як зазначено в частині першій, третій статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі положень ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктами 5 та 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає підпис в сфері електронної комерції. Згідно зі положеннями цієї статті Закону (в редакції, діючій на час укладення договору), якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При цьому, Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (див. постанову Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20)).
Судами встановлено, що даний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням простого електронного підпису клієнта (відповідача).
При цьому, умовами договору визначено, що його підписання зі сторони банку відбувається з використанням факсимільного відтворення печатки банку та аналогів власноручних підписів уповноважених представників банку за допомогою засобів механічного копіювання. Сторони, підписанням цього договору, надають свою письмову згоду на укладення кредитного договору в порядку, передбаченому цим пунктом.
Згідно із розділом 5 цього договору, клієнт підтверджує, що сторонами укладено договір про дистанційне обслуговування та електронну взаємодію, відповідно до якого клієнт визнав, що простий електронний підпис клієнта є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом…. Накладенням простого електронного підпису клієнта завершується створення електронного документа.
У пункті кредитного договору «Позичальник/Клієнт: ОСОБА_1 вказані, зокрема, після слів «Простий електронний підпис клієнта» його електронна адреса, РНОКПП, фінансовий номер мобільного телефону, ОТР-пароль, дата і час його надсилання клієнтом, ОТР-пароль, дата і час його введення банком в систему (що дорівнює даті і часу підписання сторонами КД) - 520767.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Оскільки кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою простого електронного підпису після отримання ним від банку смс-повідомлення з одноразовим ОТР-паролем, який використаний ним для підтвердження підписання договору, шляхом його повідомлення оператору банку (наведені обставини підтверджено відповідною довідкою банку, та не спресовані відповідачем), без чого такий договір не був би укладений, колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами кредитного договору, і що цей договір, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. При цьому, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Тобто судова практика з цього питання є незмінною.
З огляду на цільове використання кредиту (рефінансування) та надання банком доказів виконання цього обов`язку, колегія суддів відхиляє відповідні доводи скарги щодо неотримання відповідачем за цим кредитним договором грошових коштів. 
При цьому, колегія суддів враховує, що відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості за цим договором, із зазначенням відповідачем в платіжних документах саме цього договору, що свідчить про визнання відповідачем факту його укладення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі №643/11542/15-ц (провадження № 61-26св18) зроблено висновок, що: «згідно з пунктом 1.37 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктом 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 30 грудня 1998 року № 556, пунктами 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254 (які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації, зокрема і первинної, складеної в момент вчинення господарської операції, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази (розрахунки заборгованості, виконані в автоматизованому режимі, та виписки з особового рахунку клієнта) є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України».
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц вказано, що: «банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.
У справі, що переглядається, встановивши, що позивач надав докази на підтвердження факту видачі ОСОБА_1 кредиту, а відповідач будь-яких доказів на спростування факту отримання кредитних коштів та розміру заборгованості не надав, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, зробив правильний висновок про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність підстав для задоволення позову в цій частині.
При цьому судами надано належну оцінку наявним у матеріалах справи документам, зокрема, виписці з особового рахунку відповідача, розрахунку заборгованості, а також взято до уваги часткове виконання умов кредитного договору відповідачем.
Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме про те, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, підстави для здійснення розподілу судових витрат, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 16 липня 2024 року.

Головуючий                                                        С.М. Копняк

Судді:                                                                С.М. Бойко

                                                                       А.В. Ніткевич