ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2024 року	Львів	Справа № 380/18351/23 пров. № А/857/1513/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                             Шинкар Т.І.,
суддів                                                                               Іщук Л.П.,
                                                                                         Обрізка І.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сидор Н.Т.), ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження в м.Львові 21 грудня 2023 року у справі № 380/18351/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :

07.08.2023 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Міністерства юстиції України, просила: - визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 03.11.2022 №4914/5 «Про присвоєння рангу»; - зобов`язати державного секретаря Міністерства юстиції України урахувати весь стаж державної служби ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з урахуванням висновків суду у даній справі.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державному службовцю, який на день набрання чинності Законом №889-VIII продовжує займати посаду державної служби, визначену відповідно до цього Закону, присвоюється найнижчий ранг у межах категорії його посади з можливістю присвоєння одразу чергового рангу за наявності не менше трьох років стажу на займаній посаді. Суд першої інстанції вказав, що  з моменту поновлення позивачки на посаді за рішеннями суду та відповідно до змісту наказу Міністерства юстиції України від 30.11.2004 №1307/к, її трудові, професійні та права державного службовця підлягали відновленню в повному обсязі. Суд першої інстанції зазначив, що присвоєння позивачці спірним наказом з 01.05.2016 найнижчого рангу у межах посад категорії «Б» (6 рангу), свідчить про неврахування попереднього періоду перебування позивачки на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області (з 2004 року), з врахуванням її поновлення на роботі, що суперечить вимогам пункту 10 Порядку №306. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ не відповідає критеріям, закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України, зокрема критерію обґрунтованості, оскільки прийнятий без урахування усіх обставин, що мали значення, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з врахуванням висновків Верховного Суду у справі №380/876/21 період перебування ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24.12.2020 по 21.02.2022 є незаконним, тому позивач не може вважатись такою, що перебувала у трудових відносинах з Міністерством юстиції України. Скаржник вказує, що підставою для видачі оскаржуваного Наказу стали судове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2022, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від  у справі №380/2518/23, які набрали законної сили. Скаржник зазначає, що присвоєння 6 рангу не є присвоєнням чергового рангу, а є приведенням рангу у відповідності до нового Закону України «Про державну службу». Скаржник вказує, що Закон не передбачає «присвоєння категорії посади державної служби», такі повноваження Державного секретаря Міністерства юстиції України (керівника державної служби) не встановлені. Скаржник зауважує, що Закон не ототожнює стаж державної служби та період роботи, який дає право на присвоєння чергового рангу. Скаржник вказує, що постанова Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №292 не поширюється на працівників територіальних органів Міністерства юстиції України, які ліквідовуються, а тому ранг державним службовцям цих органів не присвоюється. Скаржник зазначає, що позивач не надала документів, які містили б відомості про наявність підстав для призначення рангу. Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято без з`ясування усіх обставин справи.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою до Державного секретаря Міністерства юстиції Україні від 28.12.2021, у якій просила вирішити питання щодо присвоєння їй, начальнику Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, категорії та рангу державного службовця відповідно до норм Закону України «Про державну службу» № 889-VIII.
Листом Міністерства юстиції України № 4583/740-32-22/14.3 від 14.01.2022 ОСОБА_1 повідомлено про те, що механізм присвоєння державним службовцям рангів під час прийняття на державну службу та її проходження визначений Порядком присвоєння рангів державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306. Повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 № 99 ліквідовано, зокрема Самбірське міськрайонне управління юстиції Львівської області. Зазначено, що відповідно до роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 15.07.2016 № 4391/13-16, дія Закону України «Про державну службу» № 889- VIII поширюється на державних службовців територіальних органів Міністерства юстиції України, які ліквідовуються. Крім того, вказано, що пунктом 14 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу», умови оплати праці державних службовців, передбачені цим Законом, не застосовуються у державних органах, що перебувають у стадії ліквідації на момент набрання чинності цим Законом. Таким чином, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», розроблена відповідно до статей 51 та 52 Закону, не поширюється на працівників територіальних органів Міністерства юстиції України, які ліквідовуються, оплата праці зазначених працівників має здійснюватися згідно із законодавством, яке діяло до 01.05.2016.  
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 у справі №380/2518/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити дії задоволено: зобов`язано Міністерство юстиції України (01001 м.Київ вул.Архітектора Городецького 13; код за ЄДРПОУ 00015622) в особі Державного секретаря вирішити питання щодо присвоєння начальнику Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_1 категорії та рангу державного службовця відповідно до норм Закону України «Про державну службу» № 889-VIII.
Державним секретарем Міністерства юстиції України прийнято наказ від 03.11.2022 №4914/5, яким присвоєно ОСОБА_1 , начальнику Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, з 01.05.2016 6 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби (підстава: стаття 39 Закону України «Про державну службу», пункт 10 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 (зі змінами), наказ Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3276/к «Про поновлення», рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 у справі №380/2518/22, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2022 у справі №380/2518/22); присвоєно ОСОБА_1 , начальнику Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, з 01.05.2019 черговий 5 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби (підстава: стаття 39 Закону України «Про державну службу», пункт 10 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 (зі змінами), наказ Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3276/к «Про поновлення», рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 у справі №380/2518/22, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2022 у справі №380/2518/22).
Вважаючи вказаний наказ протиправним, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
У рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 у справі №380/2518/22, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2022, суд дійшов висновку, що у відповідності до Порядку присвоєння рангів державних службовців та враховуючи, що позивачка з 27.10.2014 року була звільнена з державної служби та з 28.10.2014 та з 24.12.2020 поновлена на посаді державної служби, їй повинен бути присвоєний черговий ранг обчислений з урахуванням періоду роботи на державній службі.
Таким чином, право позивача на присвоєння чергового рангу встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, та доказуванню в цій справі не підлягає.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII (далі - Закон №889-VII).
Відповідно до статті 38 Закону №889-VII прийняття на державну службу, просування по службі державних службовців, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, здійснюються з урахуванням категорій посад державної служби та рангів державних службовців як виду спеціальних звань, що їм присвоюються.
Статтею 39 Закону №889-VII встановлено, що ранги державних службовців є видом спеціальних звань. Встановлюється дев`ять рангів державних службовців. Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України.
Державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «Б», - 3, 4, 5, 6 ранг.
Ранги державним службовцям присвоює суб`єкт призначення, крім випадків, передбачених законом.
Ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.
Черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.
У разі переходу на посаду нижчої категорії або звільнення з державної служби за державним службовцем зберігається раніше присвоєний йому ранг.
В особовій справі державного службовця робиться запис про присвоєння, зміну та позбавлення рангу державного службовця.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 у справі №380/2518/22 встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 07.04.2014 №651/к позивачці присвоєно 9 ранг державного службовця в межах IV категорії посад державних службовців.
Наказом Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3276/к «Про поновлення» ОСОБА_1 з 28.10.2014 поновлено позивача на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, однак при такому поновленні позивачці не встановлено категорії та рангу державного службовця.
Водночас, у статті 26 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, який діяв на час призначення позивача на посаду, встановлювалось, що ранг службовцю присвоюється відповідно до займаної посади, рівня професійної кваліфікації та результатів роботи. При прийнятті на державну службу службовцю присвоюється ранг у межах відповідної категорії посад. 
Для присвоєння чергового рангу в межах відповідної категорії посади державний службовець повинен успішно відпрацювати на займаній посаді два роки. За виконання особливо відповідальних завдань державному службовцю може бути присвоєно черговий ранг достроково в межах відповідної категорії посад.
Якщо державний службовець перейшов на посаду нижчої категорії або залишив державну службу, на яку потім повернувся, за ним зберігається присвоєний ранг.
Таким чином, як положення Закону №3723-XII, так і положення Закону №889-VII передбачали присвоєння рангу державного службовця одночасно з призначенням на посаду державної служби та подальше присвоєння чергового рангу у межах відповідної категорії посад. При цьому, Законом №889-VIII змінено принцип класифікації посад державної служби, однак не визначено прирівнення категорій посад державної служби та відповідно рангів, присвоєних державним службовцям відповідно до Закону №3723-ХІІ, до категорій посад та рангів, передбачених Законом №889-VIII.
Порядок присвоєння рангів державних службовців встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 306 (далі – Порядок №306), пунктом 9 якого передбачено, що черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.
Під час присвоєння державному службовцю, який не проходив оцінювання результатів службової діяльності у відповідному державному органі, чергового рангу враховується інформація про оцінювання результатів його службової діяльності за попереднім місцем роботи, яка надається на запит служби управління персоналом.
Відповідно до пункту 10 Порядку №306 державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.
У разі належності посади державного службовця до категорії посад, в межах якої передбачено присвоєння рангу нижчого, ніж присвоєний державному службовцю згідно із зазначеним Законом, за ним зберігається раніше присвоєний ранг.
Отже, державному службовцю, який на день набрання чинності Законом №889-VIII продовжує займати посаду державної служби, визначену відповідно до цього Закону, присвоюється найнижчий ранг у межах категорії його посади з можливістю присвоєння одразу чергового рангу за наявності не менше трьох років стажу на займаній посаді.
Подальше просування по службі державного службовця здійснюється з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності шляхом присвоєння йому чергового (більш високого) рангу через три роки з дати присвоєння попереднього рангу або раніше цього часу (достроково) на підставі обґрунтованого подання безпосереднього керівника (служби управління персоналом).
Суд апеляційної інстанції зауважує, що питання присвоєння чергового рангу було предметом численних роз`яснень Національного агентства України з питань державної служби, згідно з такими роз`ясненнями державному службовцю категорії «Б» присвоюється 6 ранг. Для присвоєння чергового рангу (5) враховується час, відпрацьований на займаній посаді державного службовця до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу». У разі належності посади державного службовця до категорії посад, в межах якої передбачено присвоєння рангу нижчого рівня, ніж присвоєний державному службовцю згідно з Законом України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», за ним зберігається раніше присвоєний ранг (роз`яснення від 04.05.2016 №4-р/з https://nads.gov.ua/npas/shchodo-poryadku-prisvoyennya-rangiv-derzhavnim-sluzhbovcyam).
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на постанову Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 460/2904/20, де суд касаційної інстанції вказав, що підхід за якого неможливо застосувати положення пункту 10 Порядку №306 у випадку незаконного звільнення державного службовця з посади утинає дію верховенства права і здатний підважити принцип належного урядування, позаяк перекладає на службовця всі негативні наслідки помилки, причиною якої є власна недбалість державного органу. 
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, хронологію подій та судових рішень, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що присвоєння позивачу спірним наказом з 01.05.2016 найнижчого рангу у межах посад категорії «Б» (6 рангу) вказує на неврахування попереднього періоду перебування позивача на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області (з 2004 року), з врахуванням поновлення на роботі, що суперечить вимогам пункту 10 Порядку №306 та положенням Закону №889-VIII, тоді як подальше скасування наказів щодо поновлення позивачки на роботі з 24.12.2020 у зв`язку з прийняттям Верховним Судом постанови від 09.08.2022 у справі №380/876/21 на вирішення спору в межах цієї справи, не впливає.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності рішення відповідача щодо присвоєння чергового рангу позивачу, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
  
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі № 380/18351/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко