П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/4672/24	
Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Турецької І.О.,
          Шеметенко Л.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 1 травня 2024р. по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу,

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2024р. ГУ ДПС в Одеській області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило:
- стягнути податкову заборгованість з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), суму заборгованості:
по земельному податку з фізичних осіб становить – 43  807,57грн., на бюджетний рахунок – UA768999980334199813000015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код ЄДРПОУ: 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./Одеська міська ТГ/ UA768999980334199813000015744.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що станом на 13.02.2024р., відповідно до розрахунку податкового боргу та інтегрованої картки платника (ІКП), податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом складає 43   807,57грн., а саме заборгованість по земельному податку з фізичних осіб, яка виникла в результаті нарахування штрафних санкцій по податковому повідомленню-рішенню №2029404-2407-1553 від 30.12.2022р. в сумі 13  565,96грн., по податковому повідомленню-рішенню №2029404-2407-1553-2021 від 30.12.2023р. на суму 12  878,15грн., по податковому повідомленню-рішенню №2029404-2407-1553-2020 від 30.12.2023р. на суму 1  072,6грн., по податковому повідомленню-рішенню №2070199-2407-1553 від 30.05.2023р. на суму 16  290,86грн.. 
У зв`язку із непогашенням податкового боргу відповідачем податковий орган звернувся до суду із даним адміністративним позовом. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 1 травня 2024р. адміністративний позов задоволено.
Стягнуто податкову заборгованість з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), суму заборгованості по земельному податку з фізичних осіб становить – 43  807,57грн., на бюджетний рахунок – UA768999980334199813000015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код ЄДРПОУ: 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./Одеська міська ТГ/ UA768999980334199813000015744.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на день розгляду справи відповідач не надав суду докази погашення податкової заборгованості, у зв`язку із чим наявні підстави для стягнення відповідної заборгованості.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС в Одеській області.
Відповідно до розрахунку заборгованості до бюджету та інтегрованої картки платника заборгованість відповідача перед бюджетом становить 43 807,57грн. (а.с.5).
Вказана заборгованість виникла в результаті нарахування по податковим   повідомленням-рішенням:
- за  №2029404-2407-1553 від 30.12.2022р. в сумі 13  565,96грн.;
- за №2029404-2407-1553-2021 від 30.12.2023р. на суму 12  878,15грн.;
- за №2029404-2407-1553-2020 від 30.12.2023р. на суму 1  072,6грн.;
- за №2070199-2407-1553 від 30.05.2023р. на суму 16  290,86грн..
17.04.2023р. ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу форми «Ф» №0007308-1305-1532, у зв`язку із заборгованістю на суму 14  165,96грн. (а.с.7).
На момент звернення податкового органу до суду за відповідачем обліковується борг на суму 43  807,57грн. по земельному податку з фізичних осіб, а тому з метою стягнення вказаного боргу ГУ ДПС в Одеській області подало відповідний адміністративний позов.
Перевіряючи правомірність та законність підстав звернення податкового органу до суду із позовом про стягнення податкового боргу, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.15.1.ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом
За правилами пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пп.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право: застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Заявлена контролюючим органом до стягнення заборгованість відповідає визначенню податкового боргу згідно з п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.59.1. ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної Податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Згідно з п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Колегія суддів зазначає, що вказаними нормами законодавства передбачено право податкового органу щодо стягнення з платника податку суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого у відповідний строк.
Як вбачається із розрахунку податкового боргу та інтегрованої картки платника податків, що сума податкового боргу у розмірі 43 807,57грн. сформувалась внаслідок прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень за  №2029404-2407-1553 від 30.12.2022р, за №2029404-2407-1553-2021 від 30.12.2023р., за №2029404-2407-1553-2020 від 30.12.2023р., за №2070199-2407-1553 від 30.05.2023р. за несплату земельного податку (а.с.9, 13).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що в матеріалах справи відсутні ППР, у зв`язку із чим неможливо встановити ані підстави, ані правильність розрахунку земельного податку. 
Апелянт зазначає, що відповідні ППР, які увійшли до суми податкового боргу є неузгодженими, а також неможливо встановити підстави для складення податкової вимоги та факту виникнення податкового боргу.
Надаючи оцінку вказаним доводам апеляційної скарги судова колегія виходить з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, що 30.12.2022р. ГУ ДПС в Одеській області прийнято низку податкових повідомлень-рішень за №2029404-2407-1553 на суму 14 165,96грн. (а.с.18), за №2029404-2407-1553-2021 на суму 12 878,15грн. (а.с.19), та за №2029404-2407-1553-2020 на суму 1 072,6грн. (а.с.19).
Вищевказані податкові повідомлення-рішення були направленні засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, однак вказаний лист не був вручений та повернувся до податкового органу за закінченням терміну зберігання 25.02.2023р. (а.с.20-21).
Приписами ст.42.5 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відтак, враховуючи вищезазначені приписи податкового законодавства, судова колегія вважає, що податкові повідомлення-рішення від 30.12.2022р. за №2029404-2407-1553, №2029404-2407-1553-2021 та №2029404-2407-1553-2020 є врученим у розумінні ст.42.5 ПК України.
В подальшому, 30.05.2023р. ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення за №2070199-2407-1553 на суму 16 290,86грн. (а.с.16).
Вказане повідомлення-рішення було направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, однак вказаний лист не був вручений та повернувся до податкового органу за закінченням терміну зберігання 12.07.2023р. (а.с.17).
З огляду на вищезазначені положенням податкового законодавства, податкове повідомлення-рішення за №2070199-2407-1553 також вважається врученим.
Апеляційний суд зазначає, що оскільки відповідні податкові повідомлення рішення були направленні на податкову адресу ОСОБА_1 , однак не були ним отримані та повернулись відправнику із відміткою за закінченням терміну зберігання, то такі податкові повідомлення-рішення вважається врученими належним чином, а тому є узгодженими.
Відтак, відповідні посилання апелянта є безпідставними та необґрунтованими.
Разом з тим, згідно матеріалів справи, загальна сума заборгованості відповідача становила 44 407,57грн..
При цьому, як вбачається з інтегрованої картки платника податків, що ОСОБА_1 було сплачено до бюджету 600грн., що зменшило суму недоїмки до 43 807,57грн.(а.с.13). 
Що стосується доводів апелянта щодо незгоди із податковими повідомленням-рішенням, що стали підставою прийняття податкової вимоги, то судова колегія зазначає, що в контексті цієї справи це не є предметом судового розгляду, оскільки з відповідними позовними вимогами ОСОБА_1 не звертався, а тому враховуючи, що вищевказані податкові повідомлення-рішення є чинними, не скасованими та направленими належним чином, то правомірно включені до суму податкового боргу.
Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно того, що податкова вимога №0007308-1305-1532 від 17.04.2023р. складена на суму 14 165,96грн., а загальна сума заборгованості становить 43 807,57грн., то судова колегія виходить з наступного.
Згідно з п.  59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Як вбачається із матеріалів справи, а саме із детального розрахунку суми боргу до податкової вимоги, що початково до неї було включено податкове зобов`язання на суму 14 165,96грн., яке виникло на підставі податкового повідомлення-рішення №2029404-2407-1553 (а.с.8, 18).
Однак подальшому, до загальної суми податкового боргу було включено податкові зобов`язання, які виникли на підставі прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень за №2029404-2407-1553-2021, №2029404-2407-1553-2020, №2070199-2407-1553.
Відтак, судова колегія вважає вказані посилання апелянта необґрунтованими.
Що стосується направлення податкової вимоги, то судова колегія зазначає таке.
Як вбачається із матеріалів справи, що податкова вимога №0007308-1305-1532 від 17.04.2023р. була направлена засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, однак вказаний лист не був вручений та повернувся до податкового органу за закінченням терміну зберігання 25.04.2023р. (а.с.9-11).
З огляду на вищевикладене, судова колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості звернення податкового органу до суду із відповідним адміністративним позовом.
При цьому, враховуючи те, що станом на час розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів щодо самостійної сплати податкового боргу наявні підстави для задоволення позовних вимог. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 1 травня 2024р. залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.          

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                           І.О. Турецька

                                                                                                    Л.П. Шеметенко