П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 серпня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/13260/21	

                                                                                                                                 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В.
                                                                                                                                  Час і місце ухвалення:  м. Одеса

         Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
                          головуючого  –  Лук`янчук О.В.
                          суддів              –  Бітова А. І.
                                                        –  Ступакової І. Г.
                           при секретарі –  Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора визнання протиправним та скасування наказу від 24.11.2021 року № 1383к; поновлення на посаді з 27.11.2021 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.11.2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, про: 
- визнання протиправним та скасування Наказу Керівника Миколаївської обласної прокуратури № 1383к від 24.11.2021 року “Про звільнення з посади прокурора та органів прокуратури”;
- поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора, рівнозначній посаді “прокурор Снігурівського району Миколаївської області” з 27.11.2021 року;
- стягнення з Миколаївської обласної Прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.22.2021 року по день постановлення судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що на виконання рішення суду по справі № 400/197/15 Офісом Генерального Прокурора Позивача поновлено на посаді “прокурора Снігурівського району Миколаївської області з 24.10.2014 року” (наказ Генерального Прокуратора № 346к від 12.10.2021 року), та в цей же день Наказом Генерального прокурора № 347 від 12.10.2021 року припинені повноваження ОСОБА_1 на адміністративній посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді. Після припинення адміністративних повноважень Позивач залишився у штаті прокуратури Снігурівського району Миколаївської області, але Відповідачем всупереч приписам ч. 1 ст. 41 ЗУ “Про прокуратуру” його не було призначено та/або переведено на будь-яку іншу посаду, що дає Позивачеві підстави вважати, що він так і залишився на посаді “прокурора  Снігурівського району Миколаївської області”.
24.11.2021 року Відповідачем винесено  Наказ № 1383 “Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора та органів прокуратури у зв`язку з неподанням прокурором у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію…”.
Позивач наголошує, що даний Наказ № 1383 не відповідає законним вимогам Наказу про звільнення. Так, у Наказі не зазначена посада, з якої Позивача звільнено; відсутні фактичні підстави звільнення, оскільки він як прокурор району (посада, на якій він фактично залишився після закінчення адміністративних повноважень) не повинен був подавати заяву про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку  із цим пройти атестацію; у наказі відсутнє посилання на норму спеціального Закону “Про прокуратуру”, на підставі якої фактично відбулося звільнення. Посилання в оскаржуваному Наказі на п.п. 1 п. 19 розділу ІІ “Прикінцевих та перехідних положень” ЗУ “Про прокуратуру”  не є підставою для звільнення, вичерпаний перелік яких міститься у ст. 51 ЗУ “Про прокуратуру”. 
Окрім того, Позивач зазначає, що 22.10.2021 року, після отримання наказу Генерального прокурора про поновлення на посаді та припинення адміністративних повноважень він звернувся до Відповідача із заявою “Про звільнення з посади прокурора Снігурівського району Миколаївської області та органів прокуратури України, у зв`язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров`я”. Однак, це звернення Позивача не було Відповідачем 1 скеровано до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії (яка розпочала свою роботу 03.11.2021 року), а 24.11.2021 року видано було свавільний Наказ № 1383к.  Позивач просить суд поновити його на посаді, яка є рівнозначною посаді “Прокурора Снігурівського району Миколаївської області” з 27.11.2021 року та стягнути з Відповідача 1 на його користь середній заробіток за час вимушеного  прогулу.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування Наказу Керівника Миколаївської обласної прокуратури № 1383к від 24.11.2021 року “Про звільнення з посади прокурора та органів прокуратури”; поновлення на посаді прокурора, рівнозначній посаді “прокурор Снігурівського району Миколаївської області” з 27.11.2021 року; стягнення з Миколаївської обласної Прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.22.2021 року по день постановлення судового рішення, – відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що оскаржуваний наказ керівника Миколаївської обласної прокуратури від 24.11.2021 №1383к взагалі не містить конкретної посади прокурора, з якої звільняється позивач. Фактичне переведення позивача на поза штатну посаду є прямим порушенням статті 19 Конституції України, оскільки керівник Миколаївської обласної прокуратури мав діяти в межах та у спосіб встановлений Законом. Закон України «Про прокуратуру» взагалі не передбачає проходження служби в органах прокуратури на поза штатних посадах. Вказує, що посада ОСОБА_1 не може бути віднесена до жодної з категорій посад прокурорів та слідчих органів прокуратури, зазначених в підпунктах 1-4 пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ, відповідно на нього не поширюються вимоги Положення щодо проходження атестації, передбачені розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ, відповідно до чого його не можливо звільнити за неподання прокурором у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію на підставі підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». Вказує, що на даний час рівнозначна посада посаді «прокурор Снігурівського району Миколаївської області» є керівник окружної прокуратури, виходячи з обсягу та переліку функціональних завдань та обов`язків працівника, його повноважень та відповідальності за відповідною посадою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 1999 року працював на різних посадах в органах прокуратури України. З квітня 2011 року по червень 2013 року обіймав посаду заступника прокурора Миколаївської області.
15.08.2013 року Наказом Генерального прокурора України № 508к Позивача призначено на посаду прокурора Снігурівського району Миколаївської області строком на п`ять років. 
23.10.2014 року наказом Генеральної прокуратури України № 1464к на підставі статті 15 Закону України “Про прокуратуру”, пункту 2 “Прикінцеві та перехідні положення”, Закону України “Про очищення влади” звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора Снігурівського району Миколаївської області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Позивачем оскаржено Наказ № 1464к від 23.10.2014 року в судовому порядку та рішенням суду по справі № 814/197/15 Наказ Генерального прокурора України скасовано, зобов`язано Офіс Генерального прокурора поновити позивача на посаді “прокурора Снігурівського району Миколаївської області”, стягнуто на корить Позивача  середній заробіток за час вимушеного прогулу (а. с. 117-137). 
12.10.2021 року Наказом Генерального прокурора № 346к поновлено Позивача на посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області з 24.10.2014 року (а. с. 15).
12.10.2021 року наказом Генерального прокурора № 347к припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області у зв`язку з закінченням строку перебування на адміністративній посаді (а. с. 16).
Позивач не погодився з даним наказом та  оскаржив Наказ Генерального прокурора № 347к від 12.10.2021 року в судовому порядку та рішенням суду по справі № 400/12971/21 у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено, рішення не було оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили 03.04.2023 р. (а. с. 81-84).
22.10.2021 року на ім`я Керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з посади прокурора Снігурівського району Миколаївської області та органів прокуратури України, у зв`язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров`я. До заяви ОСОБА_1 буда надана довідка до акту МСЕК № 562214 від 21.12.2019 року (а. с. 23). Аналогічна зава про звільнення за станом здоров`я подавалася Позивачем повторно 29.10.2021 року (а. с. 28).  
23.10.2021 року та 01.11.2021 року (відповідно) на вищезазначену заяву “про звільнення” Миколаївської обласною прокуратурою були надані письмові відповіді (№ 07-912 вих -21, № 07-968 вих -21), в яких зазначено, що оскільки ОСОБА_1 до заяви про звільнення додана довідка МСЕК від 21.12.2019 року,  в якій зазначено про неможливість ОСОБА_1 працювати юристом, а про неможливість працювати в органах прокуратури в даній довідці нічого зазначено не було, видання Наказу про звільнення з посади та органів прокуратури (у зв`язку з неможливістю виконувати свої поважання за станом здоров`я) підстави відсутні (а. с. 24, 29).
23.10.2021 року Наказом в.о. керівника Миколаївської обласної прокуратури № 1261к ОСОБА_1 визначено робоче місце у відділі кадрової роботи та державної служби Миколаївської обласної прокуратури (а. с. 116).
З 23.10.2021 року по 26.11.2021 року ОСОБА_1 на робочому місці жодного разу не з`явився, про що складені відповідні щоденні Акти (а. с. 103-114).
24.11.2021 року Наказом керівника обласної прокуратури № 1383к ОСОБА_1 звільнено “з посади прокурора та органів прокуратури у зв`язку з неподанням прокурором у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію на підставі п.п. 1 п.19 розділу ІІ “Прикінцевих та перевідних положень” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” з 26.11.2021 року” (а. с. 21). 
Начальником відділу кадрової роботи та державної служби Миколаївської обласної прокуратури Позивачеві надана довідка від 08.11.2021 року № 07-1023 вих 21  про стаж роботи в органах прокуратури ОСОБА_1 , де серед іншого зазначено, що з 17.10.2018 року по теперішній час він займає посаду Прокурора прокуратури Снігурівського району Миколаївської області. 
На підставі Наказу № 1383к “Про звільнення” начальником відділу кадрової роботи Миколаївської обласної прокуратури зроблений відповідний запис у трудовій книжці ОСОБА_1 .  
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не подання зави про бажання бути переведеним до  новоствореного органу прокуратури (в результаті проведення ліквідації або реорганізації) тягне за собою звільнення такого прокурора (п. 9 ч.1 ст. 51; п. 1 ч.2 ст. 60 ЗУ 1697-VII; п.п.1 п. 19 розділу ІІ №113-ІХ), а тому прийшов до висновку, що спірний Наказ № 1283к від 24.11.2021 року винесений керівником Миколаївської обласної прокуратури в межах його повноважень та у спосіб, визначений Законом.
Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - "Закон").
Згідно частини першої статті 1 Закону №1697-VII  прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до статті 4 Закону «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини першої  статті 7 Закону №1697-VII, систему прокуратури України становлять: 1) Офіс Генерального прокурора; 2) обласні прокуратури; 3) окружні прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.
Відповідно до ч.1  ст. 15 Закону №1697-VII  прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури;  5) керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора;  6) заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора);  7) прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); 8) керівник обласної прокуратури; 9) перший заступник керівника обласної прокуратури; 10) заступник керівника обласної прокуратури;  11) керівник підрозділу обласної прокуратури; 12) заступник керівника підрозділу обласної прокуратури;  13)  прокурор обласної прокуратури;  14) керівник окружної прокуратури; 15) перший заступник керівника окружної прокуратури;  16) заступник керівника окружної прокуратури; 17) керівник підрозділу окружної прокуратури;  18) заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; 19) прокурор окружної прокуратури.
Відповідно до ч.3 ст. 16 Закону №1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
Порядок звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді визначаються  статтею 41 Закону №1697.
Частиною другою статті 41 Закону №1697-VII  визначено, що повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі: 1) закінчення строку перебування на адміністративній посаді; 2) звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора.
Частиною четвертою статті 41 Закону №1697-VII обумовлено, що звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора.
За приписами частини п`ятої статті 41 Закону №1697-VII після звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посаді він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою. У таких випадках рішення про призначення на посаду приймається керівником відповідного органу прокуратури.
У разі відмови прокурора від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у зазначений строк прокурор звільняється з посади прокурора.
До моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів.
Статтею 51 Закону України  Про прокуратуру  визначені загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.
Частиною 1 вказаної статті передбачено, що прокурор звільняється з посади у разі:
1) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я;
2) порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону;
3) набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією;
3-1) набрання законної сили рішенням суду про визнання активів прокурора або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених  статтею 290  Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;
4) неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;
5) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього;
6) припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави;
7) подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням;
8) неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді;
9) ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII (надалі  Закону №1789-XII), чинного на час призначення позивача на посаду прокурора прокурора Снігурівського району Миколаївської області, строк повноважень підпорядкованих Генеральному прокурору України прокурорів становив п`ять років (за  Законом України №1697-VII  строк повноважень становить шість років).
Роз`яснення поняття "прокурор" було висвітлено у  статті 56 Закону №1789-XII, відповідно до якої під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті  20,  статтях  34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, третій, п`ятій  і  сьомій статті 46, статті 46-1, статті 46-2, 46-3, 46-4, частині  першій  статті  47,  статтях  48,  48-1,  49,  50,  50-1 та 55 цього Закону  слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники  та помічники,  прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші  заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори  міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і  заступники,  начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур,  їх  перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори  прокуратур  усіх  рівнів,  які  діють  у  межах  своєї компетенції.
Під поняттям "прокурор" у частині третій статті  20  та статтях  21,  23  та  24  цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший  заступник,  заступники  Генерального  прокурора України, прокурори Автономної Республіки Крим,  областей, міст Києва  і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на  правах обласних),  їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів,  районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники.
Щодо визначення поняття адміністративної посади, то наведене поняття необхідно розуміти як визначену відповідно до закону або іншого акта законодавства та передбачену штатним розписом посаду в органах виконавчої влади, яка займається на професійній конкурсній основі, крім випадків, передбачених законом, для реалізації визначених Законом України  Про державну службу України повноважень.
Колегія суддів зазначає, що до адміністративних посад виходячи із змісту ст.39 Закону України «Про прокуратуру» (2014 року) відносяться службові особи органів прокуратури, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та управлінських функцій. Саме службовці цього виду посад складають основу кадрового корпусу прокурорської служби. Перед з`ясуванням суті та змісту адміністративної посади в органах прокуратури варто розглянути її понятійно-категоріальний апарат, а саме:  управління, керівництво, організація,  керівник органів прокуратури.
Прокурори міст з районним поділом  здійснюють  загальне керівництво підпорядкованими районними прокуратурами і контроль за їх діяльністю, вносять прокурору вищого рівня пропозиції про зміну штатної чисельності підпорядкованих прокуратур, присвоєння класних чинів працівникам цих прокуратур, їх заохочення та накладення на них стягнень.
Таким чином, колегія суддів вважає, що посада прокурора Снігурівського району Миколаївської області є керівною (адміністративною) посадою, оскільки включає в себе управлінські функції, передбачені статтею 16 Закону №1789-XII.
Поряд з цим, згідно п.1 ч.2 ст.41 Закону України “Про прокуратуру” №1697-VII повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі закінчення строку перебування на адміністративній посаді.
12.10.2021 року наказом Генерального прокурора № 347к припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді
В силу приписів п. 5 ст. 41 ЗУ “Про прокуратуру” після припинення адміністративних повноважень Прокурора він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою.
До моменту прийняття рішення про призначення  прокурора на посаду, переведення на посаду повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального забезпечення (абз. 3 ч. 5 ст. 41). Аналогічна норма закріплена в положеннях п. 2 ч. 1 ст. 64 ЗУ “Про прокуратуру”.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, після  припинення адміністративних повноважень ОСОБА_1 на посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області, його повноваження, як прокурора є зупиненими із збереженням матеріального забезпечення.
У статті 60 № 1697-VII передбачені випадки та порядок звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Так, прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо:
1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів;
2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення;
3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня (ч. 1 ст. 60).
Крім того, колегією суддів враховано, що відповідно до положень  п. 3 розділу ІІ “Прикінцевих та перехідних положень” ЗУ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів реформи органів прокуратури від 19.09.2919 року № 113-ІХ (в редакція від 11.07.2021) зазначено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури та місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами та керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим законом, при реалізації функцій прокуратури та до дня їх звільнення або переведення до офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. 
Відповідно до п.7 розділу II «Прикінцеві і  перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», яким визначено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності, цим Законом  займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Одночасно у пунктах 10-14 розділу ІІ  Прикінцеві і перехідні положення  Закону  №113-ІХ встановлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Пункт 6 ЗУ 113-ІХ  передбачає, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
Абзацом першим  Пункту 19 розділу II в редакції Закону № 1554-IX від 15.06.2021 встановлені підстави для звільнення прокурора та слідчих органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, які звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав:
1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.
Так, судом першої інстанції правомірно вказано, що особливість цієї справи полягає в тому що, поновлення Позивача на посаді прокурора району відбулося (21.10.2021 року) через сім років після його звільнення з цієї посади (24.10.2014 року) та за цей час органи прокуратури були двічі реформовані, як за структурним складом, так і за посадовим (штатним) складом.  
Станом на час винесення спірного Наказу про звільнення від 24.11.2021 року, в результаті проведеного реформування органів прокуратури ліквідована Снігурівська районна прокуратура Миколаївської області, та скорочена посада – Прокурор Снігурівської районної прокуратури Миколаївської області, призначення на яку є дискреційним повноваженням Генерального прокурора.
Судом першої інстанції правомірно вказано, що станом на 13.10.2021 року позивач був діючим прокурором в органах прокуратури із зупиненими повноваженнями прокурора Снігурівського району, а оскільки відповідно до штатного розпису така посада (прокурор Снігурівського району) у штаті Миколаївської обласної прокуратури відсутня, за позивачем зберігається статус прокурора в силу приписів п. 3 розділу ІІ “Прикінцевих та перехідних положень” ЗУ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів реформи органів прокуратури” від 19.09.2919 року № 113-ІХ.
Позивач, як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі вказував, що після винесення Офісом Генерального прокурора Наказу про припинення адміністративних повноважень, керівник Миколаївської обласної прокуратури мав би здійснити низку заходів, протягом місяця, спрямованих на призначається ОСОБА_1 на одну з вакантних посад у цьому органі прокуратури або, в разі відсутності  вакантних посад, перевести на посаду іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою, як це передбачено приписами п. 5 ст. 41 ЗУ “Про прокуратуру” та про не направлення Відповідачем 1 заяв  позивача до відповідного органу для прийняття рішення про звільнення через неможливість виконувати обов`язки прокурора за станом здоров`я. 
З даного приводу колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в межах даної справи позивачем не оскаржуються дії керівника Миколаївської обласної прокуратури щодо вищевказаних обставин, а відтак, суд не може надавати правову оцінку цим діям Відповідача 1, щодо невиконання та/або неналежного виконання приписів ЗУ “Про прокуратуру”.
В даному випадку суд першої інстанції вірно зазначив, що надаючи оцінку діям керівника Миколаївської обласної прокуратури при винесенні оскаржуваного наказу, суд повинен пересвідчитися чи не порушена процедура звільнення. 
З матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення зазначено п.п.1 п. 19 розділу ІІ  ЗУ №113: “ 1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію”.
Як вже зазначалося, відповідно до п. 6 Закону №113-ІХ з 13.10.2021 року вважається таким, що персонально попереджений у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено та учасниками не заперечується, що заява про переведення на посаду прокурора та про намір пройти атестацію від позивача не надходила, що може свідчити про відсутність бажання у позивача продовжити роботу в органах прокуратури.
При цьому, статтею 60 п. 1 ч. 2 передбачено право керівника на звільнення прокурора у випадках, якщо прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом 15 днів у випадку ліквідації чи реорганізації органу прокуратури. 
Так нормами спеціальних Законів №1697-VII та №113-ІХ саме на прокурора покладений обов`язок активної поведінки – подання відповідної заяви про свій намір продовження роботи в органах прокуратури, як у випадку ліквідації, так і у випадку проведення реорганізації  органу прокуратури, в якому працює такий прокурор. не подання зави про бажання бути переведеним до  новоствореного органу прокуратури (в результаті проведення ліквідації або реорганізації) тягне за собою звільнення такого прокурора (п. 9 ч.1 ст. 51; п. 1 ч.2 ст. 60 ЗУ 1697-VII; п.п.1 п. 19 розділу ІІ №113-ІХ), що вірно зазначено судом першої інстанції.
Щодо не направлення відповідачем 1 заяв позивача до відповідного органу для прийняття рішення про звільнення через неможливість виконувати обов`язки прокурора за станом здоров`я, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ці дії відповідача 1 у межах даної адміністративної справи не оскаржуються позивачем, а відтак, суд не може надавати правову оцінку цим діям.
Посилання апелянта, що оскаржуваний наказ керівника Миколаївської обласної прокуратури від 24.11.2021 №1383к взагалі не містить конкретної посади прокурора, з якої звільняється позивач є  безпідставними, оскільки Наказом керівника обласної прокуратури № 1383к від 24.11.2021 року ОСОБА_1 звільнено “з посади прокурора та органів прокуратури у зв`язку з неподанням прокурором у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію на підставі п.п. 1 п.19 розділу ІІ “Прикінцевих та перевідних положень” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” з 26.11.2021 року”, тобто наказ містить дані щодо причин та умов звільнення, а не зазначення конкретної посади не вливає правомірність наказу.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку.
На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до пункту першого частини першої   статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 310, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду  набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених  статтею 328 КАС України.
                                                            Повний текст постанови складено та підписано 07 серпня 2024 року . 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова