УХВАЛА

15 серпня 2024 року 
м. Київ

справа №990/246/24
адміністративне провадження № П/990/246/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Мацедонської В.Е., Мартинюк Н.М., Кашпур О.В.
розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Ради національної безпеки і оборони України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», в частині, 
ВСТАНОВИВ:
24 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мягков М.О. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду як до суду першої інстанції позовну заяву, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 21 травня 2021 року №203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», в частині введення пункту № 614 додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», відповідно до якого до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Дагестан, громадянин Російської Федерації, застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).
Також представник позивача подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої вказував на положення пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), положення якого дають особі, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Позивачем в особі представника добросовісно та невідкладно були вчинені дії щодо повторного подання позовної заяви після ознайомлення з текстом постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 липня 2024 року про залишення без змін ухвали Верховного Суду від 08 травня 2024 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , текст якої в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено 22 липня 2024 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2024 року визнано неповажними зазначені підстави для поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву залишено без руху та надано позивачу (його представнику) десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для звернення до суду із заявою, у якій вказати інші підстави для поновлення процесуального строку.
Копію ухвали Верховного Суду від 05 серпня 2024 року надіслано представнику ОСОБА_1 - адвокату Мягкову М.О. в його електронний кабінет через підсистему «Електронний суд».
Відповідно до довідки, складеної відповідальним працівником, документ в електронному вигляді «ст. 169 КАС_ Ухвала про залишення позовної заяви без руху (визнання неповажними причини пропуску строку)» від 05.08.24 по справі № 990/246/24 (суддя Білак М.В.) було надіслано одержувачу адвокат Адвокатського об`єднання «МЯГКОВ ТА ПАРТНЕРИ» Мягков Микола Олександрович в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету     06 серпня 2024 року о 00:35.
14 серпня 2024 року представник позивача - адвокат Мягков М.О. на виконання ухвали суду подав на електронну пошту заяву про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовану тим, що з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co V-2» (із змінами).
Пунктом 3 розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України передбачено, що під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. 
Надалі, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статі 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і по даний час.
В Рекомендаціях від 02 березня 2022 року, прийнятих Радою суддів України, зазначено: «Виважено підходити до питань, пов`язаних із поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану». Таким чином, Рада суддів України фактично визнала воєнний стан об`єктивною та поважною причиною для поновлення процесуальних строків.
Звертав увагу на те, що Верховним Судом неодноразово (зокрема, в постанові від 21 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від16 вересня 2021 року у справі № 240/10995/20, від 12 вересня 2022 року у справі № 120/16601/21-а) застосовано підхід, відповідно до якого при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також вказував на позицію Верховного Суду, висловлену 29 вересня 2022 року під час розгляду справи № 500/1912/22, відповідно до якої протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією РФ, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.  
Надаючи оцінку зазначеним представником позивача причинам пропуску строку, колегія суддів виходить з такого.
У пункті 3 розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України, на яку посилається представник позивача у обґрунтування нормативної підстави для поновлення процесуального строку, чітко вказано, що суд за заявою учасників справи поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. 
У той же час, представник позивача у своїй заяві не вказує про те, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з позовом саме у зв`язку з карантинними обмеженнями.
Слід звернути увагу на те, що вперше з позовом до Верховного Суду позивач звернувся 10 червня 2021 року, тобто з дотриманням шестимісячного строку звернення до суду під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).  
Введення на території України воєнного стану також не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві/клопотанні про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання процесуальних дій упродовж установленого законом строку.
Сама по собі обставина введення в Україні воєнного стану без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й без підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що при оцінці поважності причин пропущення процесуального строку з підстави введення воєнного стану в Україні додатково необхідно брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду та порядок його функціонування; місце проживання/місцезнаходження скаржника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території; посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати закінчення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідною заявою/клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску); інші доречні обставини.
Приписи статті 44 КАС України передбачають обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина друга), зокрема, виконувати процесуальні дії в установлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
За таких обставин колегія суддів не вважає поважними зазначені представником позивача в заяві від 14 серпня 2024 року причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом, що становить понад три роки, які він пов`язує виключно з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, а також введенням в Україні воєнного стану, відповідно неможливість суворого застосування адміністративними судами процесуальних строків та обмеження доступу до суду. 
Згідно з частиною другою статті 123, пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України суд повертає позовну заяву, якщо вказані особою підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.
З огляду на викладене позовна заява підлягає поверненню.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 123, 169, 248, 266, 295 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Ради національної безпеки і оборони України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року №203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», в частині - повернути позивачеві.
Копію цієї ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або закінчення строку на апеляційне оскарження.

Судді                                                                                                    М.В. Білак
                                                                                                    О.А. Губська
В.Е. Мацедонська  
Н.М. Мартинюк   
О.В. Кашпур