ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року	Львів	Справа № 300/1829/24 пров. № А/857/12237/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р.В.	
 за участю секретаря судового засідання 	Ільчишин Н.В. Демидюк О.В.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін в м.Івано-Франківськ судом у складі головуючого судді Шумея М.В., дата складення повного тексту рішення суду – не зазначена) у справі №300/1829/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до    Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, суд –

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 67956288 та зобов`язати державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження, винести постанову про закінчення у виконавчому провадженні № 67956288.
Рішенням  Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця    до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 67956288.
Зобов`язано державного виконавця до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження, винести постанову про закінчення у виконавчому провадженні № 67956288.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судовий збір у розмірі 1211,20 грн.    на користь ОСОБА_1 .     
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. 
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним. Зокрема, зазначає, що позову заяву подано до суду 13.03.2024 року, тобто, через більше чотирьох місяців, з дня, коли особа дізналася про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, а саме з 26.10.2023 року коли було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та розпочато стягнення виконавчого збору із доходів боржника ОСОБА_1 . Стверджує, що настання за адміністративною санкцією відповідальності у вигляді виконавчого збору – є відповідальність саме кожного боржника окремо, так як одним кредитором (стягувачем) на примус пред`являються всі виконавчі документи за кожним боржником, від яких кредитор має право отримати задоволення своїх вимог. Зазначає, що питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників окремо законодавством не врегульовано, а тому на сьогодні немає підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 67956288 та зняття арешту з майна боржника.
Позивач  своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання повістки, ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду.
Про розгляд справи позивач повідомлявся шляхом надіслання повістки, ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги на електронну адресу представника позивача.
Сторони в судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляли.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що основним критерієм для визначення суми виконавчого збору є сума стягнення, а не кількість боржників у виконавчому провадженні.
Виконання солідарного обов`язку зі сплати заборгованості, виключає наявність правових підстав для стягнення з кожного з солідарних боржників виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, оскільки ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не в розмірі 10 відсотків від указаної суми з кожного боржника.
Таким чином, у разі, коли сума боргу підлягає солідарному стягненню, то, відповідно і виконавчий збір повинен бути стягнутим з боржників солідарно, оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено, а стягнення його в такому порядку, як по 10 % з кожного боржника, є порушенням ч, 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" та призводить до його надмірного стягнення з огляду на встановлену цим Законом ставку виконавчого збору.
Положення ЦК України передбачають можливість покладення обов`язку щодо сплати солідарного боргу на одного з боржників в повному обсязі, однак в такому випадку відповідач не має права вимагати виконання цього ж обов`язку від іншого боржника.
Приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору в повному обсязі з позивача, відповідач мав припинити визначені ним раніше зобов`язання іншого солідарного боржника зі сплати виконавчого збору.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що бездіяльність державного виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 67956288 є протиправною. Відповідно позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були солідарними боржниками по виконанню рішення суду у справі № 344/238/2015 про стягнення  на користь ПАТ КБ «Надра» 259561, 29 грн. 
24.03.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50590350 про стягнення боргу з позивача- ОСОБА_1 у розмірі 259561,29 грн за виконавчим документом №344/238/2015 (а.с.12).
20.12.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з погашенням боргу у розмірі  259561,29 грн  за вказаним виконавчим провадженням  по боржнику – ОСОБА_1 (а.с.13).
20.12.2021 року також  винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо солідарного боржника ОСОБА_2 по основному боргу у розмірі  259561,29 грн   у зв`язку з його погашенням (а.с.18).
20.12.2021 року винесено постанову  ВП №50590350 про стягнення з позивача- ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі  у розмірі 25956,12 грн. (а.с.12).
Виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі  у розмірі 25956,12 грн виокремлено в окреме провадження №67941888.
Також, 20.12.2021 року винесено постанову ВП №50590778 про стягнення цього ж виконавчого збору з солідарного боржника ОСОБА_2 у розмірі 25956,12 грн (а.с.16).
23.10.2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 у розмірі 25956,12 грн у зв`язку з його погашенням.
При цьому,  постанови про закінчення виконавчого провадження про стягнення з позивача- ОСОБА_1 виконавчого збору (як солідарного боржника)  у розмірі 25956,12 грн не виносилось. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення  виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом № 1404-VIII.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно п. 1 ч. 1, 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.
У відповідності до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ).
Таким чином, сума виконавчого збору обчислюється саме від суми, що підлягає примусовому стягненню з боржника та передачі стягувачу за виконавчим документом.
Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Тобто, розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню.
Колегія суддів зауважує, що ч. 2 ст. 4 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.
Статтею 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Таким чином, законодавством передбачено порядок погашення заборгованості солідарними боржниками. При цьому питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників окремо законодавством не врегульовано.
Як установлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були солідарними боржниками щодо виконання рішення суду у справі № 344/238/2015 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» основної суми боргу у розмірі 259561, 29 грн.
Разом з тим, у межах виконавчого провадження № 50590350, відкритого 24.03.2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 344/238/2015, головним державним виконавцем 20.12.2021 року винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 суму виконавчого збору у розмірі 25 956,12 грн. (а.с. 12).
У межах виконавчого провадження № 50590778, відкритого 23.03.2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 344/238/2015, державним виконавцем 20.12.2021 року винесено постанову про стягнення з ОСОБА_2 суму виконавчого збору у розмірі 25 956,12 грн. (а.с. 16).
Тобто, під час примусового виконання одного й того ж рішення суду по справі № 344/238/2015, яке передбачало солідарний обов`язок боржників сплатити суму в загальному розмірі 259561,29 грн., відповідачем прийнято обов`язкові до виконання рішення про стягнення по 10 відсотків виконавчого збору від загальної суми солідарного боргу з кожного.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у разі, коли сума боргу підлягає солідарному стягненню, то, відповідно і виконавчий збір повинен бути стягнутим з боржників солідарно, оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено, а стягнення його по 10 % з кожного боржника, є порушенням ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII та призводить до його надмірного стягнення з огляду на встановлену цим Законом ставку виконавчого збору.
При цьому, колегія суддів зауважує, що 23.10.2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 , у розмірі 25956,12 грн, який є солідарним боржником при виконанні рішення №344/238/2015 щодо стягнення з ОСОБА_1 основного боргу 259561,29 грн (а.с.14).
Оскільки розмір виконавчого збору по одному виконавчому документу при солідарному зобов`язанні не збільшується на кількість солідарних боржників, виконання солідарного обов`язку зі сплати заборгованості, виключає наявність правових підстав для стягнення з кожного з солідарних боржників виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору в повному обсязі з позивача, відповідач мав припинити визначені ним раніше зобов`язання іншого солідарного боржника зі сплати виконавчого збору.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання винести постанову про закінчення у виконавчому провадженні № 67956288.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, визначеним ст.287 КАС України, то колегія суддів зазначає, що позивач 29.01.2024 року звертався до відповідача із заявою щодо закінчення виконавчого провадження. 14.02.2024 відповідачем надано відповідь та зазначено, що на даний час немає підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №67956288 (а.с.7-8). Вказана відповідь надійшла на електронну адресу представника позивача 04.03.2024 (а.с.9). При цьому, з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 13.03.2024, тобто у межах 10-ти денного строку, передбаченого ст.287 КАС України.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач не надав жодних належних доказів з яких убачались обставини пропуску позивачем строків звернення до суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до   ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,                                                       
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі №300/1829/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повне судове рішення складено 16 липня 2024 року