П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/2375/24	

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.,
повний текст судового рішення
складено 29.03.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:
У січні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» (далі – позивач, ТОВ «СТІЛЛІ») звернувся до суду з позовом до Одеської митниці (далі – відповідач), в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2024/000002/2 від 11.01.2024 року, прийняте Одеською митницею.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що оскаржуване рішення відповідач прийняв необґрунтовано і протиправно, оскільки з наданих декларантом документів безсумнівно і однозначно можна встановити вартість придбаного товару, зокрема, ціна зазначена в інвойсі відповідно до вимог Контракту. Також наявний платіжний документ, який підтверджує фактичну оплату вартості товарів. У поданих документах відсутні будь-які суперечності та неповнота, які могли б вплинути на вартісні характеристики оцінюваного товару. Відповідач лише формально послався на ненадання повного переліку витребуваних документів, не зазначивши які саме обґрунтовані сумніви щодо вартості товару залишились не усунутими.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
          З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 18.07.2022 року між фірмою «RUIAN TONGOI SHOES CO., LTD» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» (покупець) укладено контракт №1, за умовами якого: 1.1. Продавець зобов`язаний поставити, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах цього Контракту; 1.2. Товаром за цим контрактом є взуття; 1.5. Номенклатура товару та ціни визначаються у інвойсах до цього контракту, які є його невід`ємною частиною; 3.1. Умови поставки: (базові умови) - CPT. Детальні умови визначаються сторонами у додатках.
У додатковій угоді від 19.07.2022 року сторони узгодили, що умовами поставки товару є FOB.
10.01.2024 року декларантом ТОВ «СТІЛЛІ» подано до митного оформлення митну декларацію № 23UA500020000254U2 щодо товару: Взуття жіноче, торгівельна марка: STILLI, виробник RUIAN TONGQI SHOES CO., LTD Країна виробництва: CN Китай.
11.01.2024 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості №UA500020/2024/000002/2, яке обґрунтовано наступним:
1) відповідно до вимог розділу II «Правил…», затверджених наказом МФУ від 24.05.2012 року №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої ст.53 Кодексу подаються транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: -рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на МТУ та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту Подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових МВ товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: У коносаменті від 16.11.2023 року №BW23110255B вказано, що загальна вага брутто становить 12072 кг, але у пакувальному листі вага брутто становить 12946,21 кг;
2) у договорі транспортного експедирування від 21.07.2023 року №21072023-01 у пп.4.2 вказано що оплата послуг експедитора здійснюється на умовах 100% передплати, але не надано банківських документів, які б це підтверджували; у заявці вартість послуг також не вказано;
3) у п.3 контракту вказано, що партія товару формується на підставі замовлень, які формуються на підставі попереднього інвойсу, яких до митного оформлення надано не було;
4) у листі виробника від 10.01.20204 року б/н невірно вказано номер інвойса для контейнера DRYU4523770.
З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз цінової інформації, яка міститься в ЄАІС Держмитслужби України з урахуванням опису та фізичних характеристик товару, що продається на аналогічних комерційних умовах, експорт в Україну здійснюється з тієї ж країни, та встановлено, що рівень митної вартості подібного товару №1 є більшим та становить 10,49 дол. США/пара (МД від 17.04.2023 року UA500020/2023/011660), ніж заявлено декларантом 4,8230 дол. США/пара, подібного товару №2 є більшим та становить 10,3258 дол. США/пара (МД від 15.02.2023 року №UA40802/2023/011660), ніж заявлено декларантом 4,8236 дол. США/пара, товару №3 є більшим та становить 10,64 дол. США/пара (МД від 06.11.2023 року №UA500020/2023/014645), ніж заявлено декларантом 5,1505 дол. США/пара.
Поставлений товар було випущено у вільний обіг за результатом сплати позивачем різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, відповідно до розділу X Митного кодексу України.
Того ж дня, Одеська митниця видала товариству картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2024/000002/2 від 11.01.2024 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано до Одеської митниці відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією, у відповідності до положень ч.2 ст.53 Митного кодексу України та які не містять розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.
Правовідносини щодо організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі МК України).
Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.
Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.
Частиною 6 ст.53 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Частиною 1 ст.54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.
Згідно ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної ТОВ «СТІЛЛІ» митної вартості товару, заявленому у спірному випадку до декларування, Одеська митниця у спірному рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2024/000002/2 від 11.01.2024 року посилається на те, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до ч.2 ст.53 МК України до митного оформлення подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно- експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка- фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження транспортних витрат до митного оформлення надавались, зокрема, договір транспортного експедирування від 21.07.2023 року, а також довідка про вартість міжнародного перевезення від 05.01.2024 року № 3766/2, в якій зазначена вартість транспортних витрат, яка включає локальні портові витрати в Китаї, поставка від порту в Китаї до порту в Польщі, послуги з перевезення на території Польщі, автоперевезення від м. Годанськ (Польща) до п/п Ужгород (Україна), автоперевезення у авто від п/п Ужгород (Україна) до м. Одеса (Україна).
Верховний Суд в постанові від 31.05.2019 року по справі №804/16553/14 (№К/9901/5149/18) зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені довідки про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів, враховуючи, що Правилами №599 наведено приблизний перелік документів, які можуть підтвердити витрати на транспортування. При цьому, положеннями МК України не визначено конкретного переліку документів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів.
Щодо посилань митного органу у рішенні на те, що у договорі транспортного експедирування від 21.07.2023 року у пп.4.2 вказано, що оплата послуг експедитора здійснюється на умовах 100% передплати, але не надано банківських документів, які б підтверджували це, судова колегія зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що до митного оформлення надавалася копія договору транспортного експедирування від 21.07.2023 року №21072023-01, згідно пп.4.2 якого послуги експедитора, а також витрати, затрати та інші платежі, здійснені експедитором в інтересах клієнта і пов`язані з виконанням договору сплачуються клієнтом на умовах 100% передоплати або за фактом надання послуг на підставі встановленого експедитором рахунку.
Тобто, умовами договору транспортного експедирування від 21.07.2023 року №21072023-01 визначені різні умови оплати послуг, як 100% передоплати або за фактом надання послуг на підставі встановленого експедитором рахунку.
При цьому, приписами чинного законодавства не визначено будь-яких обмежень щодо можливості визначення контрагентами двох умов щодо строків та умов розрахунків, яких покупець зобов`язаний дотримуватися в залежності від того, який строк настане першим.
З матеріалів справи вбачається, що до митного оформлення декларантом позивача надані рахунки на оплату, які виставлені відповідно до договору від 21.07.2023 року №21072023-01, зокрема від 20.11.2023 року, який оплачений відповідно до платіжної інструкції №1323 від 29.12.2023 року, яка також надавалась, а також рахунки від 05.01.2024 року №15, №17.
Згідно п.4.4 договору транспортного експедирування від 21.07.2023 року №21072023-01 клієнт оплачує рахунки експедитора протягом 5-ти банківських днів з дати отримання рахунку.
Тобто, з урахуванням умов договору від 21.07.2023 року №21072023-01 строк оплати рахунків від 05.01.2024 року №15, №17 не настав, а тому посилання відповідача, як на підставу для коригування митної вартості на ненадання банківських документів, які б підтверджували оплату послуг експедитора, є неспроможними, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Крім того, доводи відповідача про те, що у коносаменті від 16.11.2023 року №BW23110255B вказано, що загальна вага брутто становить 12072 кг, але у пакувальному листі вага брутто становить 12946,21 кг є необґрунтованими, оскільки до митного оформлення декларантом ТОВ СТІЛЛІ надавався лист RUIAN TONGQI SHOES CO., LTD від 10.01.2024 року, яким повідомлено про зміну вагових показників та зазначено, що слід вважати правильним вагу брутто 12946,21 кг..
При цьому, судова колегія вважає обґрунтованими доводи позивача та висновки суду першої інстанції про те, що наявність помилки в коносаменті щодо ваги товару жодним чином не впливає на визначення митної вартості товару, оскільки вартість товару в інвойсі визначається за одиницю товару (пару взуття), а не за вагу. При цьому, жодних розбіжностей в документах саме щодо кількості товару немає.
Що ж до посилань митного органу на відсутність пропозицій, що передбачено умовами Контракту, то колегія суддів враховує, що відповідно до умов Контракту перелік товарів вважається узгодженим у разі підтвердження з боку покупця інвойсу. Відповідний інвойс №62 від 20.10.2023 року було надано декларантом, жодні інші замовлення чи пропозиції не підлягають документальному оформленню, оскільки це не передбачено Контрактом.
Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Колегія суддів відхиляє як безпідставні, посилання апелянта на те, що в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) наявна інформація про те, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим, оскільки: отримана з бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажні митні декларації, на які митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Матеріали справи таких доказів не містять.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 20.09.2023 року по справі №815/5783/17.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Одеської митниці – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія    Н.В. Вербицька