КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И  
24 червня 2024 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/9752/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Мазурик О. Ф. 
при секретарі Мудрак Р.Р.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Подільського районного суду міста Києва у складі судді Анохіна А. М.
від 04 грудня 2023 року
у цивільній справі № 758/2606/22 Подільського районного суду міста Києва
за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області 
до ОСОБА_1 
про витребування майна із чужого незаконно володіння
В С Т А Н О В И В:
В лютому 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконно володіння.
В обґрунтування  позову позивач вказував, що на виконання Закону № 1105 та Порядку № 999, 23.01.2009 року, інвалід праці ОСОБА_2 отримав автомобіль ЗАЗ 110387-40, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України для користування протягом наступних 10 років. Зазначений автомобіль було зареєстровано в підрозділах МВС України 31.01.2009 року.
Зазначений транспортний засіб є власністю управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, як правонаступника всіх прав та обов`язків управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області, з усіма правами відповідно до діючого законодавства. Він знаходиться на обліку у позивача та включений до оборотної відомості по розділу автомобілів для інвалідів.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Відповідач ОСОБА_1 є дочкою померлого інваліда ОСОБА_2 , тобто являється членом сім`ї, який зареєстрований за місцем реєстрації померлого інваліда.
Відповідно до п. 16 Порядку № 999, особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю чи дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за її (його) бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10 - річного строку експлуатації. Після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену її сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті особи з інвалідністю були зареєстровані за місцем реєстрації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю. В іншому разі автомобіль повертається управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.
Як зазначавав позивач, 06 листопада 2021 року ОСОБА_1 надала до Управління пояснення про відсутність автомобіля ЗАЗ 110387-40, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Жодних доказів до пояснення відповідачем не було надано (звернення до поліції із заявою про викрадення авто, копія договору на зберігання чи будь - які інші).
Листом № 5114/03-1 від 25.11.2021 Управління повідомило    ОСОБА_1 про право залишення авто або повернення його у повному комплекті. На переконання позивача, відповідач повинна була або прийняти рішення про залишення їй автомобіля або повернути транспортний засіб позивачу. Утім, станом на день звернення до суду з позовом відповідач не повернула транспортний засіб позивачу.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року замінено відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року позов задоволено. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , транспортний засіб ЗАЗ 110387-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, колір - синій, об`єм двигуна 1197, № кузова НОМЕР_2 у повному комплекті на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що спірний автомобіль у неї відсутній, вона не перешкоджала позивачу у наданні доступу для вилучення у неї автомобіля, якого на місці зберігання не виявилось. Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що спірний автомобіль перебував у її незаконному володіння. Також зазначала, що наданий батьку автомобіль перебував у його експлуатації більше 10 років, за спливом яких позивач не має права вимагати повернення автомобіля.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
В судове засіданні суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
В поданому клопотанні про розгляд справи без участі представника Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
Від відповідачки також надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, та пояснень позивача, викладених у клопотанні,  колегія суддів виходить з наступного.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився у м. Дніпропетровськ та був зареєстрований у АДРЕСА_1 (а.с 4).
23.01.2009 року на підставі акту приймання-передачі транспортного засобу серія НДЦ №816142, інвалід праці ОСОБА_2 отримав автомобіль ЗАЗ 110387-40, 30.09.2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Автомобіль надано за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України для користування протягом наступних 10 років на підставі ч. 5 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.п. 2, 6 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями
Зазначений автомобіль було зареєстровано в підрозділах МВС України 31.01.2009 року.
У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8) серія НОМЕР_4 міститься запис «Особливі відмітки: Акт прийому передачі ТЗ НДЦ 816142 23.01.2009; Луг.Упр.ВДФСЗН; відч. та передача іншим особам заборонена. Дозволена установка знаку «Інвалід».
Відповідно до даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 27.07.2019 р. Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Києві, про що складено актовий запис № 12660.
В матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_1 датовані 06.11.2021 р., у яких остання зазначає, що у жовтні 2021 року їй зателефонували з Станично-Луганського відділення Управління дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області та повідомили, що у зв`язку з проведенням інвентаризації необхідно надати автомобіль.
Вказує, що у 2014 році батько з матір`ю переїхали до міста Києва як переселенці у зв`язку із воєнними діями, автомобіль залишився в смт. Станиця Луганська в гаражі й станом на 2021 рік у гаражі відсутній.
Листом № 5114/03-1 від 25.11.2021 р. Управління повідомило  ОСОБА_1 про те, що на день смерті ОСОБА_2 строк експлуатації автомобіля становив 10 років 7 місяців, й відповідачка має право на залишення авто або повернення його у повному комплекті. 
Згідно довідки від 09.08.2019 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідач ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ; фактичне місце перебування АДРЕСА_2 .
У відзиві на позов (а.с 48) відповідач зазначає, що прийняла спадщину після смерті батька, утім спірний автомобіль до складу спадщини не увійшов, оскільки є власністю позивача, зобов`язань із збереження автомобіля позивачка на себе не приймала.  
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що пунктом 16 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями визначено, що члену сім`ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом 6 місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, вилучається або повертається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення чи органу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції Фонду у повному комплекті. Оскільки відповідачка не була зареєстрована із померлим ОСОБА_2 на день його смерті, адже набула статусу внутрішньо переміщеної особи згідно довідки № 3007-5000173874 від 09.08.2019, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 позбавлена права залишити автомобіль у себе після смерті батька, набула транспортний засіб безпідставно, а отже транспортний засіб має бути вилучений та повернутий позивачеві.
З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
На день смерті ОСОБА_2 строк експлуатації спірного автомобіля становив 10 років 7 місяців.
Згідно з пунктом 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, день смерті ОСОБА_2 ) особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю чи дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за її (його) бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену її сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті особи з інвалідністю були зареєстровані за місцем реєстрації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю (абзац 1).
Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім`ї, який на час смерті особи з інвалідністю був зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю і середньомісячний сукупний дохід сім`ї якого за шість місяців, що передують дню смерті особи з інвалідністю, не перевищує прожиткового мінімуму для сім`ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики.
Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті особи з інвалідністю залишається у користуванні її сім`ї, якщо в ній є особа з інвалідністю, яка мала підстави для забезпечення автомобілем на час смерті особи з інвалідністю або протягом не більше 6 місяців з дня її смерті; 
зареєстрована на час смерті особи з інвалідністю за місцем її реєстрації;
не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ з питань соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду.
Перереєстрація автомобіля на ім`я особи з інвалідністю з числа членів сім`ї, законного представника недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю проводиться територіальним органом з надання сервісних послуг МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики. До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім`ї померлої особи з інвалідністю, а у разі їх відсутності повертається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції Фонду. Довідка видається особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю структурним підрозділом з питань соціального захисту населення, в якому особа з інвалідністю перебувала на обліку, а особі з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції Фонду (абзац 7).
Член сім`ї померлої особи з інвалідністю, який є також особою з інвалідністю, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя особою з інвалідністю чи законним представником недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю.
Іншому члену сім`ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю.
Розрахункова вартість автомобіля визначається структурним підрозділом з питань соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції Фонду з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний календарний місяць, або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний календарний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний календарний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.
В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, вилучається або повертається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення чи органу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції Фонду у повному комплекті (абз. 11).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер у м. Києві, утім даних про зміну місця проживання на момент смерті матеріали справи не містять, позивачем окрім копії паспорту із відміткою про реєстрацію постійного місця проживання у смт. Станиця Луганська інші докази не подавались. 
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не була зареєстрована із ОСОБА_2 на день його смерті, адже відповідач як тимчасово переміщена особа була зареєстрована в м. Києві, за іншою адресою ніж місце постійного проживання ОСОБА_2 .
Отже підстави для залишення автомобіля відповідачці ОСОБА_1 відповідно до вказаного пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999  відсутні.
Водночас, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що відповідачка після смерті ОСОБА_2 клопотала перед позивачем про залишення автомобіля, наданого померлому, собі та на неї, до відповідно до абз. 11 п. 16 вказаного Порядку, покладено обов`язок із зберігання автомобіля до видачі довідки про перереєстрацію автомобіля.
Обов`язок із повернення автомобіля відповідно до положень абз.11 п. 16 у відповідачки не виник адже строк експлуатації становить більше 10 років.
Щодо наявності підстав для застосування у спірних правовідносинах положень ст. 1212 та ст. 387 ЦК України колегія суддів виходить із наступного.
Так, за ч. 1 ст. 1212 ЦК України  особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.
Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, необхідно виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц, провадження № 61-13656 св 20, вказано, що «аналіз статті 387 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник».
Предметом доказування у справі про витребування майна з чужого незаконного володіння є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача.
Отже позовні вимоги про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , транспортного засобу ЗАЗ 110387-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2008, колір - синій, об`єм двигуна 1197, № кузова НОМЕР_2 у повному комплекті на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області,  могли бути задоволені лише у випадку доведення факту неправомірного утримання транспортного засобу  саме відповідачем, який має виконувати рішення суду в разі його задоволення, й нести негативні наслідки порушення прав позивача.
Між тим матеріали справи не містять доказів: реєстрації місця проживання відповідача із померлим на день його смерті та звернення до позивача із проханням про передачу автомобіля, успадкування відповідачем автомобіля чи здійснення реєстрації транспортного засобу на своє ім`я, а також - утримання транспортного засобу відповідачем. 
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає передчасними висновки суду першої інстанції про наявність  підстав для витребування автомобіля у відповідача на підставі ст. 1212 та ст. 387 ЦК України, адже позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заволодіння відповідачкою спірним автомобілем та знаходження такого автомобіля у її фактичному володінні.
Враховуючи наведене, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про  відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконно володіння- залишити без задоволення.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь  ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1488 грн 60 коп. за подачу  апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений  01 липня 2024 року. 
 
Судді:                                                                                                                      Є. П. Євграфова
 
                                                                                                                                 О. В. Желепа 
 
                                                                                                                                 О. Ф. Мазурик