П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/1053/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Драновський Я.В.   
Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
18 вересня 2024 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Сушка О.О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина.
          Короткий зміст позовних вимог.
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив: визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії від 05.06.2023 №222550014120 та лист Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.07.2023 № 2200-0304-8/64183; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити з 01.06.2020 пенсію за п. 3 ч.1 ст. 115 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", провести її нарахування та виплату з частиною суми неотриманої пенсії за 12 місяців, а решту суми виплачувати щомісяця рівними частинами в розмірі місячного розміру пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 01.06.2023.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 05.06.2023 №222550014120 про відмову у призначені дострокової пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком на підставі пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.05.2023.      
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмови призначити з 01.06.2020 пенсію за п.3 ч.1 ст.115 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", провести її нарахування та виплату частину суми неотриманої пенсії за 12 місяців, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 01.06.2023, та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Крім того, не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує її доводи та просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги відповідача.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є батьком шістьох дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, в графі "Батько" яких зазначений ОСОБА_1 . При цьому у двох дітей в графі " ІНФОРМАЦІЯ_1 " зазначена ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а у чотирьох - ОСОБА_3 .
Згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу тривалість страхового стажу позивача становить 23 роки 10 місяців 24 днів.
29.05.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №222550014120 від 05.06.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю права на її призначення.
Листом від 17.07.2023 позивача повідомлено про вказані вище обставини.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовними вимогами.
Мотивувальна частина.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
За змістом ст.1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
За правилами п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 15 років. При цьому, до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.
За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.
Отже, із аналізу пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV та частини першої статті 17 Закону №1788-XII випливає, що право на призначення дострокової пенсії мають не лише матері вищевказаних дітей, але і їх чоловіки, які виховали дітей до шестирічного віку.
Згідно з п. 2.17 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1), при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що станом на 29 травня 2023 року позивач досягнув віку 55 років та набув стажу роботи більше ніж 20 років. При цьому, підставою для відмови у призначенні позивачу вказаної пенсії є те, що жодна з жінок (дружин позивача) не народила та не виховала п`ятьох або більше дітей.
Колегія суддів погоджується з позицією суду І Інстанції, що допустимість реалізації батьком, який здійснював виховання п`ятьох або більше дітей, права на призначення дострокової пенсії за віком не може ставитися в залежність від того, чи були його діти народженні однією, чи більшою кількістю жінок.
З огляду на наведене, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо того, що позивачу протиправно відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Таким чином, апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позову в частині призначення пенсії з 01.06.2020, оскільки позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 29.05.2023, то і право на отримання пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV у нього виникло з 29.05.2023.
Статтею 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Норми ст. 46 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки такі нормативні приписи стосуються нарахованих і не виплачених з вини органів ПФУ пенсій, а не тих, які ще не були нараховані у бажаному для позивача розмірі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення суми неотриманої пенсії за 12 місяців одним платежем задоволенню не підлягають. Суд зазначає, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі набрання законної сили рішенням суду в межах цієї справи, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці. Відповідно, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.
Щодо вимоги позивача про нарахування компенсації втрати частини доходів, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Згідно з статтями 1 та 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
З аналізу норм Закону №2050-III та Порядку №159 випливає, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.
Таким чином, компенсація втрати частини доходів може бути обчислена лише з нарахованої особі до виплати суми, яка не була виплачена у встановлені законодавством строки.
У цьому випадку пенсія, за невиплату якої позивач просить стягнути компенсацію, йому нарахована не була, тому й відсутні підстави для здійснення такої компенсації. Отже, вимога позивача в частині стягнення компенсації втрати частини доходів є передчасною та задоволенню не підлягає.
З огляду на наведені вище висновки, доводи апеляційних скарг, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, які мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованими.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову та необхідності скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 05.06.2023 №222550014120 про відмову у призначені дострокової пенсії позивачу і зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області призначити дострокову пенсію за віком з 29.05.2023.      
Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.
Отже, за результатами розгляду апеляційних скарг, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
Підсумовуючи, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
   Міркування і твердження апелянтів не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим апеляційні скарги на рішення суду не підлягають задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Водночас слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа належить до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 
          
Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Сушко О.О.